Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 18.06.2024 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Батьки дитини вступили в шлюб 11.06.2009, який було розірвано рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 12.07.2013. Після розірвання шлюбу відповідач припинив будь-які зв`язки з сином та одинадцять років поспіль не приймає участі в його житті, не піклується про нього, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, інтересами, не вітає його з днем народження. 05.03.2019 позивач уклала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу подружжя має двійнят: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на підставі судового наказу Шполянського районного суду №2н/710/29/2014 від 01.10.2014 в Шполянському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Однак, дане виконавче провадження було завершено на підставі п.1ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (Повернення ВД стягувачу за письмовою заявою стягувача), так як позивач вказує, що забрала виконавчий документ з примусового виконання під впливом психологічного тиску від відповідача. Тобто відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини ані в примусовому ані в добровільному порядку. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що підтримує позов та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надала заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказали, що позов підтримують повністю. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 20.06.2024 було відкрито провадження у цій цивільній справі й ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 19.08.2024 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.10.2011 серія [NUMBER] про вчинення актового запису про народження № 155 від 21.10.2011, складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.10). Батьки дитини розірвали шлюб 12.07.2013 за рішенням про розірвання шлюбу Шполянського районного суду Черкаської області, справа № 710/1447/13-ц (а.с.9). Мати дитини [PERSON] , [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого 05.03.2019 Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.11). У подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.06.2019, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.12) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.06.2019, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.13). За даними Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 783 від 14.06.2024, виданого виконавчим комітетом Шполянської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Згідно договору купівлі-продажу будинку, 28.01.2014, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 205, [PERSON] придбала будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.15-17). Відповідно посвідчення [NUMBER] від 16.06.2020 року, виданого сектором освіти у справах сім`ї, молоді та спорту Шполянської РДА, [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.18). Згідно довідки з ДВС № 13460 від 13.06.2024 з 01.06.2016 по 29.11.2017 у Відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № [NUMBER], з примусового виконання судового наказу № 2н/710/29/2014 від 01.10.2014. Дане виконавче провадження було завершено на підставі п.1 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (Повернення ВД стягувачу за письмовою заявою стягувача)(а.с.19). За змістом характеристики учня 7-Г класу Шполянського ліцею № 3 Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області [PERSON] , [INFO] , наданої класним керівником та директором школи, [PERSON] має достатній та середній рівень навчальних досягнень. Відповідальний, чесний, працьовитий, самостійний. Мама приділяє належну увагу вихованню сина. Батько [PERSON] , [PERSON] , не цікавився його навчанням, не відвідував батьківські збори. (а.с.20). За даними характеристики на дитину та сім`ю, в якій проживає неповнолітній [PERSON] , [INFO] , родина проживає з 2014 року однією сім`єю та зарекомендувала себе як дружелюбна, готова прийти на допомогу сусідам та іншим людям, активна у громадських справах вулиці Драгоманова. Дорослі в родині показали себе як зразкові батьки, які дбають про фізичне та розумове виховання своїх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дитина [PERSON] завжди має доглянутий та охайний вигляд, дуже ввічливий та привітний. Віталій називає [PERSON] батьком. Одночасно вказано, що [PERSON] за весь період свого проживання на вулиці, не був помічений жителями вулиці в товаристві іншого чоловіка, окрім [PERSON] .(а.с.21) Згідно довідки КНП «Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади» № 192 від 13.06.2024 року, дитина [PERSON] здоровий та перебуває під наглядом сімейного лікаря з народження. Протягом останніх трьох років на прийом до сімейного лікаря дитина приходила в супроводі матері [PERSON] (а.с.22). Відповідно до Рішення № 404 від 12.07.2024 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] виконавчий комітет міської ради вирішив затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.65). Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Шполянської міської ради складено висновок, згідно якого позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , є доцільним (а.с.66-67). Зі змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його сина, з`ясовано, що батько дитини ніяким чином не піклується про дитину, вихованням та утриманням сина не займався, не цікавиться станом його здоров`я, навчанням та дозвіллям. Всі питання щодо виховання сина вирішуються матір`ю без участі та підтримки з боку батька. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шполянської ОТГ Черкаської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », вирішено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.66-67). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, відповідач у справі, [PERSON] не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не створює належних умов для розвитку його здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню дитини. Отже, малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Таким чином суд вважає, що в разі залишення дитини під опікою батька, дитина страждатимуть через відсутність піклування, та будь-якого виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров`ю дітей. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дитини є виправданим, а інтереси дітей, переважають над інтересами матері. Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов`язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення позивача батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Однак, згідно матеріалів справи наявний судовий наказ Шполянського районного суду №2н/710/29/2014 від 01.10.2014 про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини [PERSON] , тому в даному випадку суд не вирішує питання про стягнення аліментів з відповідача. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а позивач сплатила судового збору в розмірі 1211,20 грн., суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved