Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

23 січня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно внаслідок спадкування, в якій позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , її дочкою - [PERSON] [INFO] , та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право на земельну ділянку, площею 2,95 умовних кадастрових гектара на території Рудницької сільської ради у КСП ім. Шевченка с. Рудницьке, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0149909 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №257 від 03.12.1996 р. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Померлий є батьком [PERSON] . Відповідно до довідки Держгеокадастру за громадянином [PERSON] рахується земельна частка (пай) на території Рудницької сільської ради у КСП ім. Шевченка с. Рудницьке, площею 2,95 га., в умовних кадастрових гектарах, вартістю 8755 грн., відповідно до сертифіката серії ВН № 0149909 виданого згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №257 від 03.12.1996 року. Зазначає, що на момент смерті померлий проживав за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Рудницької сільської ради від 13.05.2019 року №02-14/195, Відповідно до довідки Рудницької сільської ради померлий [PERSON] дійсно проживав спільно з дочкою [PERSON] з 1993 року по день смерті. Вказує, що оскільки [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. [PERSON] , який помер [INFO] , являвся батьком Позивача, і відповідно до ст. 529 ЦК УРСР Позивач є спадкоємцем першої черги на його майно. Позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, так як Померлий який помер [INFO] , дійсно проживав спільно з дочкою [PERSON] , з 1993 року по день смерті, що підтверджується довідкою Рудницької сільської ради від 13.05.2019 року №02-14/194. Крім того, до Позивача перейшли всі речі домашнього вжитку померлого, Позивач розібрала та продала на будівельні матеріали будинок Померлого. При цьому, Позивач не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва на спадщину так як на момент смерті батька, Позивачу не було відомо, що останній має право на земельну частку (пай) на території Рудницької сільської ради у КСП ім. Шевченка с. Рудницьке, площею 2,95 га., в умовних кадастрових гектарах. На момент проведення розпаювання земель батько Позивача, хворів, тому навіть сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував. Позивач в с. Рудницьке давно не проживає та дізналася про існування в батька права на земельну ділянку (пай) нещодавно, однак, знайти сертифікат серії ВН №0149909 який підтверджує право на згадану земельну ділянку Позивач не змогла. Вказує, що реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку Позивач не може, так як відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0149909, в зв`язку з його втратою. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання може бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Також вказує, що відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2024 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки про які вказано в ухвалі суду в строк 10 днів з моменту отримання копії ухвали. 15 лютого 2024 року через систему "Електроний суд" від представника позивача [PERSON] адвоката Каленяка Е.А. надійшла заява про усунення недоліків до якої додано постанову приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Дорошенко Н.І. від 12 лютого 2024 року, якою позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] із-за відсутності документів, що посвідчують право власності на майно померлого та пропуску строку на прийняття спадщини. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року було відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно внаслідок спадкування, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, проведення підготовчого засідання призначено на 13 год. 00 хв. 18 березня 2023 року. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року в підготовчому засіданні в даній цивільній справі було оголошено перерву до 14 години 00 хвилин 12 квітня 2024 року, витребувано удержавного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області. 05 квітня 2024 року на адресу суду від державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. на виконання ухвали суду надійшов лист за вих. № 105/01-16 від 05 квітня 2024 року, в якому повідомляється, що за наявними в нотаріальній конторі відомостями, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не відкривалась, відомості щодо заповіту, посвідченого від імені [PERSON] , відсутні, на підстеврження чого надано інформаційні довідки із спадкових реєстрів. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем Піщанською селищною радою Вінницької області позову [PERSON] , закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно внаслідок спадкування, та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Каленяк Е.А. в судове засідання 27 серпня 2024 року не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі за матеріалами наявними у справі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в судове засідання 27 серпня 2024 року повноважного представника не направив, проте на адресу суду від селищного голови Крижанівського О. надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами та на розсуд суду. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, суд, вважає за можливе, здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області № 02-14/195 від 13 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області № 02-14/194 від 13 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав спільно з дочкою [PERSON] з 1993 року по день смерті. (а.с. 12) Відповідно до довідки відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за [PERSON] рахується змемльна частка (пай) на території Рудницької сільської ради у КСП ім.. Шевченка с. Рудницьке, площею 2,95 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 8755 грн. Сертифікат серії ВН № 0149909 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 257 від 03 грудня 1996 року, вартість землі на день смерті власника складала 18122,8 грн. (а.с.13). Згідно довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області № 02-14/196 від 13 травня 2019 року [PERSON] дійсно є в списках, що є додатком до Державного акта про право колективної власності на землю КСП ім.Шевченка с.Рудницьке за № 137. [PERSON] отримав сертифікат на земельну частку (пай) по КСП ім.Шевченка за серією ВН № 0149909, виданий на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 257 від 03 грудня 1996 року. Площа земельної ділянки становить 2,95 в умовних кадастрових гектарах, Сертифікат видано 07 жовтня 1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката не видавався. З долучених до позовної заяви письмових доказів, а саме копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області (а.с.8) З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] , яка народилась [INFO] , після реєстрації шлюбу 29 квітня 1988 року з [PERSON] , змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.10) 12 лютого 2024 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON] , через відсутність документів, які підтверджують право власності на майно померлого - сертифікату на право на земельну частку (пай) та пропущення строку на прийняття спадщини (а.с.28). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час смерті [PERSON] ) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачає, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з відповіді завідуючої Піщанською державною нотаріальною конторою Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. від №105/01-16 від 05 квітня 2024 року, наданої на запит суду, за наявними в нотаріальній конторі відомостями спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не відкривалась, відомості щодо заповіту відсутні. (а.с.64) Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 76497183 від 05 квітня 2024 року спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.65). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) № 76497199 від 05 квітня 2024 року інформація щодо [PERSON] відсутня ( а.с.66). Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] та мала дошлюбне прізвище " [PERSON] " є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] та відповідно до ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги на його майно, дослідженими судом письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON] , що підтверджено довідками сільської ради, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення та вважає за можливе встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дочкою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 343 від 09 грудня 2006 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам - членам реформованого КСП ім.Шевченка с.Рудницьке» у додатку № 2 до розпорядження «Список громадян - членів реформованого КСП ім.Шевченка с.Рудницьке, які померли і їх земельні частки (паї) передаються у власність спадкоємцям по мірі оформлення права на спадщину під номером 137 значиться [PERSON] , сертифікат [NUMBER] , номер земельної ділянки 483, площа 3,2426. (а.с.93-94) Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7.Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За таких умов, враховуючи, що померлому [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка с. Рудницьке Піщанського району Вінницької області, а [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після його смерті, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , а саме: на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Шевченка, яка знаходиться на території Рудницької сільської ради (Піщанської селищної ради) Тульчинського району Вінницької області, площею 2,95 га в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0149909 виданого на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 03 грудня 1996 року № 257 підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved