Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

19.06.2024 [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заява мотивована тим, що у період з 2018 року і по теперішній час вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заявниця потерпає від домашнього насилля з боку [PERSON] вже тривалий час. 19.01.2023, 05.04.2023, 05.10.2023 [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно неї - ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди її фізичному здоров`ю. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.10.2023 відносно [PERSON] було винесено обмежувальний припис на строк 6 місяців. Заявниця зазначає, що 06.06.2024 [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім'ї відносно неї, а саме: побив її, чим завдав фізичної та психологічної шкоди її здоровяю. Свідками побиття були їхні неповнолітні діти, що також стають потерпілими від домашнього насильства. Вона викликала працівників поліції, які склали відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення. Просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно [PERSON] , та встановити заходи тимчасового обмеження, а саме: заборонити кривднику перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою за адресою: [ADDRESS] ; заборонити кривднику наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи за адресою: [ADDRESS] ; заборонити кривднику вести телефонні переговори з постраждалою особу або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. У судовому засіданні заявниця підтримала вимоги заяви, з наведених у заяві підстав. Зазначила, що заявник 06.06.2024 вчинив відносно неї психологічне та фізичне насильство, ображав її нецензурними словами та застосовував силу, а саме бив її, що відбувалося у присутності дітей. Дітей він не чіпає. Загрозу своєму психологічному та фізичному здоров`ю вона сприймає як реальну, адже не зважаючи на притягнення останнього до адміністративної відповідальності випадки його такої поведінки продовжуються. Вони продовжують проживати разом, оскільки у неї немає житла. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, не повідомив про причини неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти заяви або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. На підтвердження факту насильства заявниця надала постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 02.02.2023 по справі №740/460/23, яка набрала законної сили 14.02.2023, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП від 19.04.2023 по справі №740/2154/23, яка набрала законної сили 02.05.2023, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 27.12.2023 по справі №740/6731/23, яка набрала законної сили 09.01.2024, постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП від 06.08.2024 по справі №740/3657/24, яка набрала законної сили 19.08.2024. Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.10.2023 відносно [PERSON] було винесено обмежувальний припис на строк 6 місяців. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (ч.2 ст.26 вказаного Закону). Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п.9 ч.1 ст.1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч.3 ст.26 цього Закону). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису повинен надати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішити питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Як на підставу для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявниця послалась на постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП від 02.02.2023 від 19.04.2023, яким вже була надана оцінка та вони були прийняті до уваги про ухваленні рішення від 23.10.2023. Між тим, згідно постанов суду від 27.12.2023 та 06.08.2024 встановлено факти вчинення 05.10.2023 та 06.06.2024 [PERSON] психологічного насильства відносно [PERSON] . Суд вважає, що видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що проблема домашнього насильства, може мати різні форми, починаючи з фізичного насильства і завершуючи психологічним насильством чи словесними образами, яка не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем, до того ж від такого насильства страждають не тільки жінки, а й діти, які дуже часто прямо чи опосередковано теж стають жертвами таких подій (справа Опуз проти Туреччини) Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема наявність факту домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] , що виразилось у неодноразових випадках - конфліктах, в ході яких [PERSON] обзивав [PERSON] , нецензурними словами, ображав, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вирішуючи цю заяву, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] . Оцінюючи вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких та особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними, що є підставою для видачі обмежувального припису щодо останнього із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, - три місяці. За таких обставин заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial