Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

12.03.2024 до суду поштовими засобами зв`язку від представника позивача - Лопатіна Костянтина Олександровича надійшла позовна заява Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 135 746,43 грн, інфляційну складову боргу - 47 020,12 грн, 3% річних - 9 552,08 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об`єктом постачання теплової енергії є належне відповідачу на праві власності нежитлове приміщення [ADDRESS] . 27.09.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та [PERSON] укладено Договір № 7560377-01 на постачання теплової енергії. Облік теплової енергії здійснюється у відповідності до розділу 5 цього Договору, а обсяги постачання - у Додатку № 1 до Договору. Позивач вказує, що будинок обладнаний будинковим приладом обліку, що підтверджується актами про готовність вузла комерційного обліку до роботи та щомісячними відомостями обліку споживання теплової енергії. Посилається на те, що відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого утворилась за період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року включно заборгованість. Ухвалою від 01.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи в суді за адресою місця реєстрації проживання та місцем знаходження майна, однак конверти повернулися до суду без вручення. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила). Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 (тут і далі в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частин третьої, шостої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, якщо ним споживаються комунальні послуги. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією Київенерго КП Київтеплоенерго визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ Київенерго. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП Київтеплоенерго видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення [ADDRESS] . Судом встановлено, що 27.09.2018 між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено договір № 7560377-01 на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язався постачати теплову енергію в період опалювального сезону у кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а відповідач зобов`язалася отримати її та оплатити вартість наданих послуг відповідно до умов, викладених в договорі. У додатку № 1 до вказаного договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, зокрема, орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить 79 850,40 грн, ПДВ - 15 970,08 грн, а всього - 95 820,48 грн. 29.09.2021 між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 7560377-01 на постачання теплової енергії, якою були викладені додатки № 1, 8, 9 у новій редакції. Так, відповідно до нової редакції додатку № 1, сторони визначили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, зокрема, орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить 70 145,83 грн, ПДВ - 14 029,17 грн, а всього - 84 175,00 грн. Згідно зі пунктами 3, 4 додатку № 1 зміна заявленого споживання теплової енергії за ініціативою абонента оформлюється як додаток до договору за 15 днів до початку розрахункового періоду. Дата зняття абонентом показників приладу обліку 22 число поточного місяця, надання звіту в Центр обслуговування клієнтів за адресою: [ADDRESS] , не пізніше 25 числа звітного місяця. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень. Додатком № 3 до договору передбачені тарифи на опалення у розмірі 1553,86 грн/Гкал без урахування ПДВ Додатком № 4 встановлений порядок розрахунку за теплову енергію, а саме пунктом 3 передбачено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК), акт виконаних робіт. Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). У цій справі між сторонами склалися договірні відносини, за якими у нежитлове приміщення відповідача надавалися комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати відповідно до умов договору та вимог закону, оскільки фактично користувалася ними від загальнобудинкової системи теплової мережі. КП «Київтеплоенерго» додало до позовної заяви облікові картки за період з листопада 2020 року по грудень 2021 року, у яких зазначено кількість використаних відповідачем за цей період Гкал та їх вартість. Також до позовної заяви позивач додав корінці нарядів для проведення включення абонента у зв`язку із початком опалювального сезону, а також відключення абонента у зв`язку із закінченням опалювального сезону, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомості обліку споживання теплової енергії. Відповідно до статті 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. Відповідач за умовами укладеного нею договору є споживачем послуг з централізованого опалення, які надавало ПАТ «Київтеплоенерго», однак не проводилась оплата спожитих комунальних послуг, а тому у неї наявні невиконані боргові зобов`язання перед КП «Київтеплоенерго». Як свідчать матеріали справи, будинок [ADDRESS] , підключений до мереж централізованого опалення, відтак комунальні послуги надавалися до приміщення відповідача і споживалися нею, а від наданих виконавцем послуг у встановленому законом порядку відповідач не відмовлялася. Враховуючи, що відповідач вимоги позивача в цій частині не спростувала належними та допустими доказами, свого контрозрахунку суду не надала, суд вважає, що наведений позивачем розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію є правильним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню 135 746,43 грн. За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Разом з тим, суд не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком 3 відсотків річних та інфляційних збитків, оскільки, з огляду на Постанову КМУ №206 від 05.03.2022, якою установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Починаючи з 24.02.2022 та на час звернення з даним позовом до суду в Україні запроваджено воєнного стан. Відповідно до п. 1 Постанови КМ № 1405 в редакції від 29.12.2023 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Таким чином три відсотки річних та інфляційні збитки, у даній справі, мають бути розраховані до 24.02.2022. Згідно із наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних збитків, які розраховані за період з 24.02.2022 по 31.12.2023, стягненню не підлягають у зв`язку із встановленою забороною відповідно до Постанови КМУ №206 від 05.03.2022. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню інфляційні втрати в сумі 6 839,17 грн та 3% річних в сумі 1 753,16 грн за період з 01.11.2020 по 23.02.2022. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування встановлених судом обставин. З огляду на викладене, з урахуванням усіх наданих сторонами доказів, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 274,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial