Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.01.2022 року у розмірі 30559,69 грн., станом на 29.05.2023 р. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.01.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Договір). Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу "Миттєва розстрочка. Кредит готівкою", ознайомився із актуальними умовами кредитування та 11.01.2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Додатково Відповідачем за допомогою ОТР підписаний Графік кредиту. Позивач вказав, що відповідно до Договору та Графіку кредиту із відповідачем погоджені наступні умови послугу "Миттєва розстрочка. Кредит готівкою": розмір кредиту -відповідно до Графіку кредиту; строк кредитування - відповідно до Графіку кредиту; п.2.4 Договору - процентна ставка, відсотків річних: 2,9 %; п.2.5 Договору - кількість та розмір платежів, періодичність: платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно Графіку погашення кредиту. Зазначив, що відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору та Графіку кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 29.05.2023 року має заборгованість - 30 559,69 грн, яка складається з наступного: 30 532,49 грн. - заборгованість за кредитом; 27.20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, а також неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 04.08.2023 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач через свого представника - адвоката Яковлеву Інну Олександрівну надала суду відзив, в якому позовні вимоги позивача не визнала. Повідомила, що у 2012 р. вона відкрита рахунок у «ПриватБанку» проте, у 2020 році виїхала за межі України та наразі знаходиться у Польщі, де працює за трудовим договором. У відзиві пояснила, що 09.01.2022 р., знаходячись за межами України їй стало відомо, що невстановлені особи здійснили ідентифікацію клієнта від її імені та підписали власноруч на планшеті заяву від її імені про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначила, що 11.01.2022 року шахраї отримали від її імені «Миттєва розстрочка, Кредит готівкою», також ідентифікація була здійснена за допомогою ОТП пароля. Вказала, що на відкритий невідомими особами рахунок була зарахована сума 33 999,00 грн, які зловмисники використали на свій розсуд. Пояснила, що після цього вона приїхала в Україну та одразу звернулася до Приват Банку та служба безпеки банку повідомила їй, що всі обставини надання зазначеного кредиту будуть встановлені та її буде про це проінформовано. Проте банк, не зазначаючи про ці обставини, звернувся до суду з даним позовом. Повідомила, що в день її звернення до позивача нею була отримана довідка про здійснення операцій по рахунку, в якій зазначено, що встановлений кредитний ліміт у сумі 50000 грн., але в позові зазначена зовсім інша сума наданих грошових коштів які фактично вона не отримувала. Також вказала, що з відповідною заявою вона звернулася до правоохоронних органів. Вказала, що оскільки вона не отримувала спірні грошові кошти та не підписувала зазначеного договору з ПриватБанком, кримінальне розслідування ще триває, а тому вважала, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду. Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що 09.01.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Вказав, що банком було проведено службову перевірку за результатами якої було встановлено, що запис розмови клієнта на номер 3700 не знайдено, але були спроби додзвонитись до клієнта 2022-01-10 10:16:22, 2022-01-11 16:51:38, 2022-01-12 17:30:29. Повідомив, що згідно даних ОКОМ - "Клієнт за кордоном». У клієнта не було можливості зайти у приват24. По карткам клієнта зробили перевипуск на віртуальні картки без відома клієнта. Після цього була спроба збільшення кредитного ліміту. А після цього, починаючи з 09.01.22 на ім`я клієнта почали оформлювати мікрозайми Манивео та Мілоан . Клієнт змогла зайти у приват24 тільки 11.01.22." Кошти були переведені через віртуальний термінал W0000091. Отримувач невідомий. Разом з тим вказав, що кредит Мілоан був підтверджений кодом для інтернет-платежів - 3-D Secure (двофакторною аутентифікацією держателя карти (3-D Secure), тобто в процесі оплати онлайн до раніше необхідної інформації додавався додатковий запит на підтвердження використання карти. Держателю картки потрібно було ввести код підтвердження (одноразовий пароль), який банк надсилає у вигляді CMC -повідомлення на номер телефону, вказаний під час реєстрації картки (3D по першій транзакції).) Позивач також вказав, що 09.01.2022 р. відбулася зміна логіну до приват24 з номеру клієнта [NUMBER] на [NUMBER] . В цей же день відбулась зміна паролю до приват24 за допомогою даних картки [NUMBER] та підтверджено зміну логіну на [NUMBER]. Вважав, що такі дії свідчать про те, що була розголошена конфіденційна інформація під час несанкціонованих платежів, що дозволило змінити пароль та логін. CMC на номери клієнта не знайдені в архіві. Вказав, що компроментація паролів відбулася. Не всі входи в ПР24 були з пристроїв та IP, які притаманні клієнту. Позивач зазначив, що аналізом проведених транзакцій через адмінку "PanLike" ним було встановлено, що всі транзакції проведено з ручним вводом номеру картки (posentrey mode-12), введеням cvv -коду (resp code-1), вірного PIN коду (PIN OK - 1) та коду для інтернет-платежів - 3-D Secure (pos condition-82), NFC pay-N. Тому вважав, що дана інформація може свідчити про розголошення конфіденційних даних на сторонніх або фітингових сайтах та у інший спосіб. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Закон України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч.1,3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.3 ст.1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Приписами ст.1 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-IX від 30.06.2021, з-поміж іншого, визначено, що кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди. Згідно з п.3-5 ч.20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: ….. 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно з ч.1,3 ст.42 вказаного Закону надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Відповідно до ст.86 Закону надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг повинен сприяти платнику в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією шляхом надання доступної йому інформації про таку операцію, у тому числі отриманої на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Згідно з ст.87 Закону платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Крім того, відповідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №164, платіжні інструменти використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків та/або електронних гаманців, відкритих у надавачів платіжних послуг відповідно до законодавства України (п.103); держатель має право здійснювати платіжні та/або інші операції виключно з використанням персоналізованого платіжного інструменту чи його реквізитів (якщо інше не встановлено законодавством України) відповідно до договору, укладеного з емітентом (п.104); власник рахунку несе відповідальність за використання корпоративних (бізнесових) платіжних інструментів під час здійснення платіжних та/або інших операцій (п.108); держатель здійснює платіжні та/або інші операції за допомогою платіжного застосунку, який пропонується надавачем платіжних послуг у порядку, визначеному в договорі з надавачем платіжних послуг (п.115); користувач зобов`язаний: 1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень (п.136); користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (п.140); надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів (п.144). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). Під час розгляду судом було встановлено, що 09.01.2022 р. відповідачем [PERSON] була підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за фінансовою послугою: відкриття та обслуговування поточного рахунку, споживче кредитування, яка була підписана клієнтом [PERSON] . ОТП-паролем 09.01.2022 о. 20 год. 07 хв. Як вбачається з відповіді на відзив, в цей же день був змінений логін до Приват24 з номеру клієнта [PERSON] [NUMBER] на [NUMBER] (09.01.2022 р. о 20 год. 04 хв.) та зміна паролю до Приват24 за допомогою даних картки [NUMBER] з підтвердженням зміни логіну на номер телефону [NUMBER] . Судом також встановлено, що 11.01.2022 р. відповідачем [PERSON] були підписані Загальні умови надання кредитів «Оплата частинами» АТ КБ «ПриватБанк», Заява про підтвердження зобов`язань за договором 22011132774912 від 11.01.2022 на отримання кредиту в сумі 33 999,00 грн. і доручення банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку [NUMBER] на погашення вказаної заборгованості, а також Графік платежів за споживчим кредитом. Вказані документи підписані відповідачем простим електронним підписом - ОТП паролем 11.01.2022 о 12 год. 10 хв., фінансовий номер телефону: [NUMBER] . З підписаних відповідачем Загальних умов надання кредитів «Оплата частинами» АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2022 р. вбачається, що сторони узгодили між собою тип, суму кредиту (33 999,00 грн.), строк кредитування, розмір процентної ставки у відсотках річних, який становить 0,01% на місяць (0,12% річних) тощо. Аналізуючи вказане, суд також приймає до уваги відомості позивача, що саме в цей день відповідач змогла зайти у Приват24 та відповідачем такі обставини не спростовані. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] повідомила, що 09.01.2022 р., знаходячись за межами України, їй стало відомо про здійснення ідентифікації клієнта від її імені невідомими особами, а 11.01.2022 р. невідомі їй особи від її імені оформили послугу «Миттєва розстрочка, Кредит готівкою», здійснивши ідентифікацію за допомогою ОТП пароля. Також вказала, що після цього вона повернулася в Україну, звернулася до ПриватБанку з приводу несанкціонованого використання коштів та Відділення поліції № 3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, на підтвердження чого надала копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.01.2022 р. за номером кримінального провадження: 12022153050000022, з короткого викладу обставин якого вбачається, що 09.01.2022 по 16.01.2022 невстановлена особа, таємно, шляхом вільного доступу викрала грошові кошти з банківської карти банку «ПриватБанк» загальною сумою 56 550,00 грн, належні [PERSON] , чим завдала матеріальний збиток на вказану суму. Правова кваліфікація даного правопорушення визначена як ч.1 ст. 185 КК України. Під час розгляду справи відповідач не заперечувала існування договірних відносин з позивачем, але ці відносини не стосувалися надання кредиту у розмірі 33 999,00 грн. З Довідки АТ КБ «ПриватБанк» (виписка по картці), наданою відповідачем до відзиву на позовну заяву вбачається, що станом на 09.01.2022 р. у користуванні відповідача знаходилась картка ПриватБанк № [NUMBER] із додатковими рахунками договору від 12.03.2012 р. З названої Довідки банку вбачається, що у період з 09.01.2022 р. до 16.01.2022 р. по названій картці проводилися різні операції пов`язані як зі списанням грошових коштів, так і з їх зарахуванням, які відповідач не оспорювала. Зокрема, як вбачається з вказаної довідки, 11.01.2022 р. окрім списання першого платежу за покупку на суму 33 999,00 грн. в рахунок Оплата частинами - 3 399,90 грн. (укладання договору за якою оспорює відповідач) та першого платежу за покупку на суму 3 075,00 грн. в рахунок Оплата частинами в сумі 307,50 грн., на картку відбувалися і зарахування грошових коштів у загальній суми 9 900,00 грн, з них 3 700,00 грн. це зарахування готівкою в терміналі самообслуговування в місті Миколаєві. Вказане ставить під сумнів посилання відповідача на те, що в цей період, зокрема 11.01.2022 р., вона перебуваючи закордоном у Республіці Польща та не передавала відомості про її карткові рахунки третім особам. Суд також приймає до уваги ті обставини, що з виписки по картці вбачається, що 09.01.2022 р. з картки відповідача № [NUMBER] були здійснені перекази (списання) у загальній сумі 31 465,20 грн. (8 168,00 + 12 252,00 + 11 045,20) щодо яких відповідач ненадана жодних пояснень або заперечень. Суд критично оцінює пояснення відповідача у відзиві щодо того, що «зловмисники» без її відома відрили на її ім`я платіжну картку, скористалися послугою «Миттєва розстрочка» а згодом використали грошові кошти на власні потреби оскільки, як вбачається з наданої відповідачем виписки по картці у період часу з 09.01.2022 р. до 16.01.2022 р. по картці відбувалися як списання, так і зарахування коштів, обставини за якими відповідач не оспорює та не спростовує. Аналізуючи доводи сторін, суд також приймає до уваги, що з пояснень відповідача вбачається, що остання дізналася про ідентифікацію клієнта від її імені невідомими особами 09.01.2022 р. проте, жодних заходів з повідомлення банку про вчинення таких неправомірних дій з боку інших осіб банківській установі не повідомила. Вказані обставини також підтверджені позивачем про відсутність записів розмов клієнта у Контакт-центрі за єдиним номером 3700. Суд також вважає за необхідне зазначити, що сама по собі наявність кримінального провадження не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо відповідача, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише обвинувальним вироком суду, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними. В той же час, жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб тощо відповідач та її представник суду не надали. За чинним законодавством та за умовами укладеного між сторонами договору банківського обслуговування передбачена можливість здійснення платіжних операцій як в паперовому, так і в електронному вигляді за допомогою платіжного застосунку, в даному випадку системи дистанційного обслуговування Приват24. При цьому, процедура ідентифікації Клієнта, що бажає скористатися безконтактним платіжним інтерфейсом, здійснюється за допомогою простого електронного підпису, яким сторони визнають ОТР-пароль, одноразовий ідентифікатор, QR-код, ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані клієнта (голосовий зліпок, відбитов пальця, Face ID), кнопки «підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», «Сплатити», «оплатити», тощо у програмних комплексах мобільного додатку та на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет. Клієнт зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту такого повідомлення ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. У випадку недотримання платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури, надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Правова позиція щодо провини клієнта через його власну бездіяльність по захисту персональних даних та іншої облікової інформації, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карткового рахунку в системі Приват24 та здійснити переказ грошових коштів, викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 та в інших постановах. Операції з переказу грошових коштів з карткового рахунку відповідача були здійснені із використанням ОТП пароля в якості підпису, який ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта. Електронна ідентифікація клієнта та підтвердження ним відповідних платіжних операцій простим електронним підписом, як це передбачено укладеним між сторонами договором, є розпорядженням Банку на їх вчинення. Позивач в даному випадку отримав розпорядження відповідача, яка була ідентифікована системою як клієнт Банку, та здійснив відповідні платіжні операції. Доводи відповідача та її представника про те, що вона не здійснювала такого розпорядження і що Банк безпідставно списав грошові кошти з її рахунку, спростовуються вищезазначеними обставинами. Крім того, відповідач підтвердила, що виявила незаконні перекази відразу після їх здійснення, однак з повідомленням про шахрайські дії звернулась до позивача 25.01.2022, про що свідчить Витяг з ЄРДР від 25.01.2022 р. та довідка (виписка по картці) АТ КБ «ПриватБанк». Отже, на підставі вказаного, з урахуванням того, що вищевказаними нормами права чітко та однозначно розмежовані правові та часові межі відповідальності сторін за здійснення спірних платіжних операцій, суд вважає, що ризик збитків від таких операцій та відповідальність за них повинна нести саме відповідач, яка не позбавлена права у разі встановлення осіб, причетних до неправомірних дій з її картковим рахунком, пред`явити до них позов про стягнення спричиненої шкоди. Жодних обставин, які б вказували, що спірні платіжні операції стали наслідком порушення позивачем порядку проведення розрахункових операцій (помилковий чи неакцептований переказ), відповідач та її представник суду не навели та відповідних доказів не надали, тому підстав для покладання відповідальності за ці спірні операції на позивача суд не знаходить. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе задовольнити позов. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн. сплачений останнім при зверненні до суду. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved