Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 01.08.2018 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. 27.02.2020 року сторони набули у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Титульним власником нерухомості є відповідач. Вартість нерухомості згідно до висновку про вартість майна становить - 536700,00 гривень. Квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках кожному із колишнього подружжя, оскільки придбана у період перебування сторін спору у шлюбі. Станом на 01.05.2024 року шлюб між сторонами не розірвано. До укладення шлюбу та у період шлюбу позивач була офіційно працевлаштована та станом на даний час офіційно працює. У зв?язку з тим, що титульним власником майна є відповідач, у позивача відсутні можливості вільно розпоряджатися майном без згоди відповідача. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак її представником подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд встановив, що 01.08.2018 між сторонами по справі зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 01.08.2018 Тернопільським міськрайонним відділом, актовий запис № 2002. 27.02.2020 року сторони набули у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Титульним власником нерухомості є відповідач, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.02.2020, зареєстрованим в реєстрі за №778. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202057888 від 27.02.2020 вбачається, що квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу квартири, серія та номер 778, виданий 27.02.2020 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , оскільки дане майно було придбане в період шлюбу, а тому, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Чинним законодавством України встановлено, що «сім`єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved