Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Представниця заявниці [PERSON] адвокат Молоткова В.В. звернулась до суду 26.08.2024 за допомогою системи «Електронний суд» із вказаною заявою, яку уточнила 28.08.2024, за змістом якої просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Сніжне Донецької області, Україна, громадянки України, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та померла [INFO] в м. Ясинувата Донецького району Донецької області у віці 85 років, причина смерті: ішемія мозку, підкіркова судинна деменція. За змістом заяви представниця заявниці адвокат Молоткова В.В. вказує, що заявниця [PERSON] є спадкоємицею за заповітом [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим 09.12.2008 приватним нотаріусом Торезького міського нотаріального округу Костюченко Т.С., зареєстрованим в реєстрі за №3281. Також зауважує, що [PERSON] була одинокою, тому призначила [PERSON] спадкоємицею, чоловік [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується доданими до заяви доказами, дітей у [PERSON] не було, інші спадкоємці за законом теж відсутні. [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] , за місцем мешкання заявниці, похована в м. Чистякове (Торез) Горлівського району Донецької області. Сторона заявника вказує, що на теперішній час місто Чистякове (Торез) і місто Ясинувата Донецької області є тимчасово окупованою територією і там відбуваються активні бойові дії, тому отримати свідоцтво про смерть [PERSON] встановленого зразку неможливо. Звернувшись до Шевченківського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для реєстрації факту смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть належного зразка, представнику заявника в усній формі відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки останньою не пред`явлені документи встановленої форми про смерть та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті особи. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, отримання пенсії померлої та оформлення спадщини. На підставі наведеного, з посиланням на ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, заявниця просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 26.08.2024 заяву залишено без руху у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши заявнику строк - десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху - для їх виправлення, шляхом подання уточненої заяви із виправленими недоліками, а також надання відповідних доказів на користь доводів заяви. 28.08.2024 від представниці заявниці на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, вимоги ухвали виконано. Ухвалою судді від 28.08.2024 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявника та заінтересованої особи, постановлено в порядку витребування доказів зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати інформацію щодо наявності актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Сніжне Донецька область, громадянки України, яка настала [INFO] . Заявниця у судове засідання не з`явилася, за змістом заяви просить повести розгляд справи за її відсутності,, на викладених у заяві вимогах наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі. 30.08.2028 від заінтересованої особи - Шевченківського відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява на виконання ухвали судді про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження в частині витребування доказів. Так, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть відсутня інформація про актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] . Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило, відомостей на виконання ч.2 ст.294 ЦПК України до початку судового засідання суду не надано. Враховуючи невідкладність розгляду, суд вважає за можливе розглядати справу у призначений час за відсутності заявника та представника заінтересованої особи, що не протирічить ч.1 ст.223 ЦПК України. Крім того, на переконання суду, підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень немає. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є встановлення факту. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено абз. 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Востаннє строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №3891-IX від 23.07.2024. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004 вся територія Донецького району, до складу якої входить м. Ясинувата, відноситься до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України з 07.04.2014. Ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Матеріалами справи не підтверджено факту родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Сніжне Донецької області, громадянкою України (дані паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Торезьким МВ УМВС України в Донецькій області 29.11.2000), та заявницею [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Торез Донецької області, громадянкою України (дані паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Ясинуватським МВ УМВС України в Донецькій області 10.02.2002). Проте, положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Так, на підтвердження зазначених обставин заявницею долучено копію заповіту [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Торезького міського нотаріального округу Костюченко Т.С. 09.12.2008 р. №3281, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] є спадкоємицею. Чоловік [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] у м.Торез Донецької області у віці 71 року (засвідчена копія свідоцтва про смерть серїі [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області 29.04.2009), дані про шлюб зазначені у наявній копії паспорта [PERSON] . Відповідно до засвідченої копії лікарського свідоцтва про смерть №76, яке видане 09.07.2024 у Ясинуватській центральній районній лікарні, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у м. Ясинувата Донецької області за адресою: [ADDRESS] . Згідно з засвідченою копією довідки про смерть №76 (до форми №106/у ) від 09.07.2024 [PERSON] , померла [INFO] , у віці 85 років, причина смерті - хронічна ішемія мозку, підкіркова судинна деменція. За даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого на тимчасово окупованій території так званим відділом РАЦС Торезького міського управління юстиції Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Ясинувата Донецької області, про що складено відповідний актовий запис про смерть керівником самопроголошеної державної установи, що незаконно функціонує на окупованій території України. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надані заявником докази, видані медичною установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, а також органом реєстрації актів цивільного стану, де органи державної влади під час окупації не здійснюють свої повноваження. Оцінюючи вказані документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Також, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. На підставі наданих заявником документів провести державну реєстрацію смерті особи та видати відповідне свідоцтво про смерть в позасудовому порядку не є можливим, оскільки вони видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Сніжне Донецької області, громадянки України, яка померла [INFO] у м. Ясинувата Донецької області, Україна. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст.317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved