Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

21.12.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] у 2017 році познайомився з [PERSON] , після знайомства вони мали відносини як чоловіка та жінки. Однак, як виявилося, на той час [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з громадянином Турецької Республіки [PERSON] , шлюб між ними був зареєстрований 04.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 03. [INFO] в [PERSON] народився син [PERSON] . Однак, з 2017 році [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не проживають. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Актовий запис про народження дитини складено 18 лютого 2022 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за №342. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у відомостях про народження дитини батьком вказаний відповідач на підставі положень ст. 122 СК України. Згідно звіту про встановлення батьківства ДНК [PERSON] не може бути виключений як біологічний батько дитини [PERSON] . Ймовірність батьківства складає 99.99998%. Таким чином, [PERSON] просить визнати його батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як про батька дитини та зазначити його батьком дитини, змінити прізвище та по батькові дитини, зазначивши його прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». Ухвалою суду від 26.12.2023 відкрито провадження у справі № 141/935/23 та призначено підготовче судове засідання на 25.01.2024, визнано явку позивача та третьої особи [PERSON] в судове засідання, призначене на 25.01.2024, обов`язковою, виклик відповідача [PERSON] здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 25.01.2024 судове засідання не відбулось та було відкладено на 22.02.2024, у зв`язку із неявкою сторін та задоволенням клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Бондар А.В. від 15.01.2024 про відкладення розгляду справи (оголошення перерви). Ухвалою суду від 22.02.2024 суд з власної ініціативи продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів у цивільній справі №141/935/23 та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 19.03.2024, у зв`язку із неявкою сторін, а також повторно зобов`язано Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] . 14.03.2024 на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2024 до суду надійшов лист Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 384/33.8-32 від 03.03.2024, відповідно до якого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №342 від 18.02.2022, батьком зазначено [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Однак, надати суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , неможливо, оскільки у випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини, натомість у позовній заяві [PERSON] відсутнє прохання виключити відомості про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 19.03.2024 закрито підготовче провадження у справі № 141/935/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2024, визнано явку позивача та третьої особи [PERSON] в судове засідання обов`язковою. 16.04.2024 судове засідання не відбулось та було відкладено на 21.05.2024, у зв`язку із неявкою сторін та задоволенням клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Бондар А.В. від 16.04.2024 про відкладення розгляду справи (оголошення перерви). Судові засідання, призначені на 21.05.2024, на 27.06.2024 та на 25.07.2024 не відбулись та були відкладені, відповідно, на 27.06.2024, на 25.07.2024 та на 29.08.2024, у зв`язку із неявкою сторін та відсутністю відомостей про їх належне повідомлення. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 29.08.2024 не з`явився. При цьому, 29.08.2024 до суду надійшла заява позивача [PERSON] від 29.08.2024 про розгляд справи № 141/935/23 без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, однак в судове засідання 29.08.2024 в черговий раз не з`явився, повноважного представника до суду не направив, правом на подачу відзиву не скористався та жодних заяв чи клопотань суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.08.2024 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. Натомість, 29.08.2024 до суду надійшла заява [PERSON] від 29.08.2024 про розгляд справи № 141/935/23 без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить суд їх задовольнити, оскільки [PERSON] є батьком дитини. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.08.2024 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 14.03.2024 до суду надійшла заява Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 184/33.8-32 від 03.02.2024 про розгляд справи без участі представника Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 26.12.2023, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199 ЦПК України закінчились, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 26.12.2023 відповідачем подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. З огляду на зазначені фактичні обставин справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 141/935/23 за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи №141/935/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб (повторного) серії [NUMBER] , 04.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 03. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] , виданого 30.01.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.02.2022 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , про що 18.02.2022 складено відповідний актовий запис №342. В графі «Батько» міститься запис [PERSON] . Як убачається з інформації Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 384/33.8-32 від 03.03.2024, 18.02.2022 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис за № 342 від 18.02.2022. Відомості про батьків: батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України. Відповідно до листа Державної прикордонної служби України № 91-340/18/24-Вих від 03.01.2024, [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , перетнув кордон України 26.08.2018, пункт пропуску - Київ (Жуляни), напрям - в`їзд, характеристика транспортного засобу - 1722 Анкара-Київ; 03.09.2018 здійснив перетин кордону України, пункт пропуску - Київ (Жуляни), напрям - виїзд, характеристика транспортного засобу - 1723 Київ-Анкара. Інша інформація щодо перетину кордону України в зворотньому напрямку відсутня. Зі звіту про встановлення батьківства ДНК від 11.08.2022, проведеного лабораторією Endeavor DNA убачається, що [PERSON] не може бути виключений як біологічний батько дитини [PERSON] , ймовірність батьківства складає 99.99998%. Визначаючись щодо встановлених обставин справи та спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі по тексту - Постанова) визначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Верховний Суд у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц, та від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved