Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Рожищенської міської\~ради\~Луцького\~району Волиснької\~області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2002 року відкрито та безперервно володіє квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належала на праві приватної власності її рідній тітці [PERSON] , яка [INFO] померла. [PERSON] була одинокою, заміж ніколи не виходила, дітей не мала. Позивач з 1971 року проживала разом з тіткою, так як її мати [PERSON] померла [INFO] . Вона здійснювала за тіткою догляд та здійснила обряд поховання. Вказує, що добросовісно володіє квартирою, впродовж всього часу володіння цим майном вона впевнена в тому, що ніхто більше на нього не претендує, а тому вважає, що отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; вона не приховувала факт володіння нерухомим майном, поводиться з цим майном так, як належить власнику, тобто здійснює всі комунальні платежі, робила косметичний ремонт, її володіння вищевказаною квартирою є безперервним впродовж всього строку набувальної давності, тобто вже понад 10 років. З огляду на наведене та на підставі ст. 344 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 26 липня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 29 серпня 2024 року, витребувано у Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про наявність чи відсутність спадкової справи та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, 29 серпня 2024 року подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутності. Судові витрати просили залишити за собою. Представник відповідача Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області в підготовче засідання не з`явився, 28 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечують. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Згідно з ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням положень ч. 1 ст.\~198, ч. 3 ст.\~211 ЦПК України\~суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на те, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст.\~4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що стверджується, копією договору купівлі-продажу квартири від 20 січня 1998 року, копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 07 квітня 1998 року про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, копією реєстраційного посвідчення від 05 травня 1998 року виданого начальником Волинського обласного бюро технічної інвентаризації. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2022 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рожищенського районного управління юстиції [PERSON] померла [INFO] . З довідки, виданої начальником відділу «Центр надання адміністративних послуг» Рожищенської міської ради № 30/06-31/2-24 від 17 січня 2024 року встановлено, що [PERSON] до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] одна. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77902087 від 06 серпня 2024 року, відомості на спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] у спадковому реєстрі відсутні. З копій архівних довідок №07-2927/7 від 20 жовтня 2021 року та №07-3343/7 від 23 листопада 2021 року, виданих Державним архівом Вінницької області встановлено, що у книзі актових записів про народження громадян по с. Борщагівка Погребищенського району Вінницької області за 1921 рік є актовий запис №3 від 01 травня 1921 року про народження [PERSON] та за 1923 рік є актовий запис №66 за 08 вересня 1923 року про народження [PERSON] (матері заявника). Батьками дітей записані: [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено з довідки №62 від 22 липня 2024 року виданої підприємством житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради станом на 22 липня 2024 року заборгованість за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, обслуговування будинку) за адресою: [ADDRESS] відсутня. Згідно зі статтями 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позивач добросовісно володіє квартирою, спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. Позивач, починаючи з червня 2002 року, відкрито та безперервно володіє квартирою, тобто більше десяти років. Наведене дає підстави для висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір залишити за позивачем [PERSON] згідно її клопотання.

Outcome: approved