Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

02.07.2024 р. до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі також - позивач) до [PERSON] (надалі також - відповідач), про стягнення заборгованості, та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит № 3121902 від 14.10.2021 р. у розмірі 60367,00 грн. та понесені судові витрати по справі. Позивач посилається на те, що 14.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3121902. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 10000,00 грн., строк користування кредитом 5 днів; комісія за надання кредиту - 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 440,00 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 28.12.2021 р. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договором позики, у тому числі за договором позики № 3121902 від 14.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та боржником [PERSON] 10.03.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення право вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 р., у тому числі за кредитним договором № 3121902 від 14.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Заборгованість відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» складає 70140,00грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 60140,00 грн. Проте, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 60367,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 50367,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн., витрати на правову допомогу в сумі 17000 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Коллект Центр», тому останній вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач у позові просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 14.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3121902. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 10000 грн., строк користування кредитом 5 днів; комісія за надання кредиту - 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 440,00 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Вказаний договір підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора F13500, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 7-11, 12,13, 14). ТОВ «Мілоан» 14.10.2021 р. перерахувало кошти на рахунок [PERSON] у сумі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 58695556 (а.с. 14, зворотній бік). Таким чином, факт отримання відповідачем кредитних коштів доведений. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого за ним станом на 04.06.2024 р. утворилась заборгованість у сумі 70140,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 60140,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18). Проте, позивач у позові просив стягну з відповідача заборгованість у сумі 60367,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 50367,00 грн.- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Також судом встановлено, що 28.12.2021 р. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договором позики, у тому числі за договором позики № 3121902 від 14.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] (а.с. 19-21, 22, 23, 24). 10.03.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення право вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 р., у тому числі за кредитним договором № 3121902 від 14.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] (25-27, 28, 29-30). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 cт. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, передбачено, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог cт. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 та ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позику у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача наявну заборгованість. При цьому суд зауважує, що відповідачем доказів, які спростовують наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору, не надано і судом таких обставин не встановлено. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір № 07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024 р.; витяг з переліком послуг АО «Лігал Ассістанс»; платіжна інструкція № 0440640000 від 11.06.2024 р. про сплату 200000,00 грн.; заявка на надання юридичної допомоги № 82 від 07.06.2024 р. на суму 17000,00 грн.; витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 р. (а.с. 35 (зв.)-36, 37, 38, 39, 40). Дослідивши надані стороною позивача докази на підтвердження розміру правої допомоги, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат за надані послуги слід задовольнити в повному обсязі, а саме в розмірі 17000,00 грн. Суд вважає, що зазначена сума буде відповідати критерію співмірності, розумності та дійсної вартості наданих послуг. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved