Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] у червні 2023 року звернувся до суду з позовом про встановлення факту не прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] . В обгрнутування позову зазначено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] . Учасникам справи померла доводилась матір`ю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частку квартира [ADDRESS] .Позивач вирішив оформити свої спадкові права, а тому звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на ? частку квартири. 22 лютого 2023 року державним нотаріусом видано позивачу свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Також у вказаному свідоцтві зазначено, що спадкоємцем іншої ? частки у спадщині є відповідач [PERSON] , якому свідоцтво не видавалось. Оскільки позивачу відомо, що відповідач не вчиняв жодних дій з моменту смерті матері для оформлення своїх спадкових прав, позивач 17 квітня 2023 року подав до нотаріальної контори ще одну заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу частку квартири. Проте постановою державного нотаріуса від 17 квітня 2023 року № 556/02-31, позивачу відмовлено у видачі такого свідоцтва. Постанова мотивована тим, що [PERSON] був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, як зазначає позивач відповідач починаючи з 2000 року не проживав за адресою [ADDRESS] . Отже, позивач вважає, що він є спадкоємцем всії спадщини після смерті свої матері, що й стало причиною звернення позивача до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.22). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2023 року позивачем подано заяву (вх. № 27465 від 27.07.2023 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 21.07.2023 року (а.с.23-24). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи (№ 517/2022), заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 25). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 вересня 2023 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 направлено до суду належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи (№ 517/2022), заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.28-64). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті (а.с.72). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 квітня 2024 року у прийнятті визнання відповідачем позову у цивільній справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності, відмовлено та продовжено судовий розгляд (а.с.87). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.88), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Кіровоградським міським бюро ДРАЦС батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0003802597 від 03.01.2023 року, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] , та [PERSON] (а.с.43). Отже позивач та відповідач є рідними братами. Матір сторін у справі - [PERSON] 28 квітня 1995 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Шлюб зареєстрований Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 278. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища чоловікові: [PERSON] , дружині: [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.1995 року (а.с.38 на звороті). Згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 1995 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3051, [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.48-49). Відповідно до договору дарування від 30 січня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 342, [PERSON] подарував ? частку квартира [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.50). Згідно Витягу з реєстру мешканців міста Кропивницького за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.40 на звороті). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 березня 2022 року виданого Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.34). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70696368 на ім`я [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.35 на звороті). Позивачем 22 листопада 2022 року подано до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.33). [PERSON] 22 лютого 2023 року року подано до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 заяву про видачу свідоцтва на прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] (а.с.45). На підставі вказаних заяв [PERSON] , [INFO] видано свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, зареєстроване в реєстрі за № 5-81, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на ? частку спадкового майна, а саме: квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на на ? частку спадкового майна (цієї ж квартири) спадкоємцю [PERSON] , ще не видано (а.с.59). 17 квітня 2023 року позивач звернувся до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 із заявою про видачу свідоцтва ще на ? частку квартиру [ADDRESS] (а.с.61). Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 № 556/02-31 від 17 квітня 2023 року відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на ? частку квартиру [ADDRESS] (а.с.62). Вищевказана постанова мотивована тим, що з урахуванням наявних у ноторіальній конторі даних про прийняття спадщини після смерті [PERSON] іншим спадкоємцем - [PERSON] , видати свідоцтво про право на спадщина на ? частку квартиру [ADDRESS] , є неможливим. Водночас, позивач посилався на те, що відповідач і цій квартирі з 2000 року не проживає і на спадщину не претендує. Згідно акту-підтвердження посвідченого начальник Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» [PERSON] тільки зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2000 року (а.с.11). Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 Цивільного кодексу України). У частинах першій та другій статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщиниє останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до частини першої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначив вимогу зокрема про неприйняття відповідачем спадщини після померлої матері. Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . З огляду на викладене у задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено у зв`язку із обранням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 Цивільного кодексу України, тобто у зв`язку з обранням позивачем невірного способу захисту. Такі висновки суду відповідають висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 зазначеної Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем обрано спосіб захисту який не відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задовленню не підлягають. Судові витрати у відповідності до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд залишає по фактично понесеними позивачем.

Outcome: dismissed