Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

17 травня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 22 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено щлюб, від якого сторони мають двох малолітніх дітей. Подружнє життя не склалося, відповідач проживає окремо від сім`ї за межами України. Позивач не вбачає сенсу у збереженні сім`ї, а тому просить суд розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2024 року цивільну справу № 753/9774/24 передано судді Шаповаловій К.В. 29 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. Ухвалою суду від 31 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25 липня 2024 року на 09:30 год. Судове засідання призначене на 25 липня 2024 року було відкладено на 30 серпня 2024 року на 10:30 год для повторного виклику відповідача у справі. У судове засідання призначене на 30 серпня 2024 року сторони не з`явилися, у матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, у якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує, просить суд розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, процесуальні документи надсилались відповідачу на адресу місця реєстрації: [ADDRESS] , однак поверталися до суду без вручення з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить наступного висновку. Встановлено, що 22 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 590, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.7) Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] (а.с.8); та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ (м. Київ), серія [NUMBER] (а.с.10). Позивач у позовній заяві, зазначає, що спільне життя не склалося через постійні суперечки, різні погляди на шлюб та сім`ю, сторони разом не проживають, шлюбні стосунки фактично припинені. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Разом з тим позивач просила стягнути з відповідача витрати понесні нею на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 02-05/24 від 10 травня 2024 року, укладеним між [PERSON] та адвокатом Білоус Л.Г., клієнт доручає, адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу у формі, в обсязі та на умовах, передбачених договором, в порядку, встановленому діючим законодавством України. Згідно розділу 4 вказаного договору визначено порядок оплати правничої допомоги, зокрема, пунктом 4.1 визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката для здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги. Пунктом 4.3. визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар згідно з умовами протоколу погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до копії протоколу погодження договірної ціни від 10 травня 2024 року вбачається, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар: 3000 грн протягом 3-ох днів після після підписання договору за вступ в провадження, надання усних/письмових консультацій. Роз`яснення щодо правових питань, підготовку позовної заяви; 2000 грн - у разі необхідності подання позовної заяви до суду; 2000 грн - не пізніше ніж за один день кожного судового засідання або за кожну представницьку дію; 1000 грн - у разі, якщо судове засідання не відбулося не з вини адвоката. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 10 травня 2022 року [PERSON] здійснила на користь адвоката Білоус Л.Г. виплату у розмірі 5000 грн за правову допомогу за договором №02-02/24 від 10 травня 2024 року. Отже, адвокатом Білоус Л.Г. надано суду докази щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика, щодо позовів про розірвання шлюбу, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved