Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

У провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи : Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою 21.07.2005 року було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Дережицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №04 (повторно видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.07.2024). За час шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області. Спочатку подружнє життя з відповідачем складалося добре, однак згодом їх відносини погіршились, вони перестали розуміти один одного, погляди на виховання дітей та на ведення спільного побуту у них різні. Фактично їх відносини погіршилися після того як він приїхав із заробітків з Норвегії, адже дружині підходив такий варіант, що він на заробітках, а вона живе на «широку ногу», без жодних сімейних зобов`язань, що і стало причиною його дострокового приїзду із заробітків, оскільки дружина не займалася вихованням дітей, а повністю перекинула цей обов`язок на його батьків. Після його приїзду у них дуже часто виникали конфлікти, в результаті чого дружина пішла з сім`ї та на даний час проживає у своєму будинку в селі Дережичі Дрогобицького району Львівської області Дружина пояснювала свою поведінку тим, що вона занадто рано вийшла заміж (в 17 років), і їй набридло таке одноманітне життя, вона ще молода і хоче влаштувати своє життя по новому. Він надіявся, що вона одумається, однак помилявся. На даний час, між ними відсутні фактичні шлюбні відносини, шлюб існує формально, між ними відсутні такі складові сім`ї як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків подружжя. Так, як примирення між ними неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичного припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності один перед одним, вважає, що наявні об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України. Його рішення про розірвання шлюбу з відповідачкою усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. З огляду на вказані обставини вважає, що подальше застосування будь яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить його інтересам, а тому просить шлюб розірвати. Крім того зазначив, що діти зареєстровані та проживають разом з ним в квартирі, яка належить йому, його батькам та дочці на праві приватної спільної сумісної власності. Діти повністю перебувають на його утриманні, зростають під його наглядом, він займається їх вихованням. Наведене свідчить про формування у них прив`язаності до нього, як батька. Розлучення з батьком та зміна місця проживання та привичної комфортної обстановки може негативно вплинути на подальший розвиток дітей. Відповідачка не виявляє бажання та й не може забезпечити дітям належні умови проживання, не цікавиться життям дітей, не часто телефонує, фінансово не допомагає, проживати однією сім`єю та виховувати дітей не бажає, тобто, не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулась від виховання дітей: донечки [PERSON] та сина [PERSON] . Він дуже любить своїх дітей, не уявляю життя без них і має змогу забезпечити їх всім необхідним, що й робить по даний час, дбає про створення якнайкращих побутових умов для своїх дітей, постійно слідкує за їх станом здоров`я, харчуванням, зовнішнім виглядом та розвитком, виховує та піклується про них, а також всіма силами намагається забезпечити гідний рівень життя. Більше того, у нього з дітьми склався стійкий психологічний контакт та прив`язаність. Діти його також люблять та поважають, тому і залишилися проживати з ним. Відповідачка як мама, не цікавиться життям дітей, їх станом здоров я, навчанням, взагалі не займається їх вихованням, не проводить з ним спільно вільний час, не проявляє материнської турботи та уваги. За власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей без поважних причин, залишивши їх без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та є очевидним, що поведінка відповідачки відносно її дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відстуності. Позовні вимоги визнає частково. Зазначила, що не згідна з підставами, які позивач вказує у позові , фактично їх сім`я розпалася ще 10 років тому. Та не заперечує, щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки і піклування Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився. Враховуючи вищенаведене справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21.12.2007року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що сторони по справі 21.07.2005 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Дережицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №04 (повторно видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.07.2024). За час шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Бистрицької-Гірської сільської ради Дрогобицького району Львівської області. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог про позбавлення батьківських прав суд об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов в цій частині є також підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається згідно довідки сімейного лікаря сім`ї [PERSON] , остання підтвердила той факт, що на прийом та консультації з дітьми завжди приходив батько [PERSON] .. Згідно Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 02.08.2024 року складеного комісією ОСББ «Леся Українка», [PERSON] зареєстрована, однак вже тривалий час не проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Акту про проживання особи без реєстрації від 02.08.2024 року складеного комісією ОСББ «Леся Українка», [PERSON] проживає без реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належить йому на праві спільної сумісної власності. Згідно довідки №20/24 від 04.09.2024 виданої благодійним фондом «Назарет» вбачається, що [PERSON] , [INFO] проходить реабілітацію по алкоузалежність у ЗРЦ «Назарет» з 01.08.2024 року. Згідно долучених письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається що відповідачка проживає окремо від сім`ї. Дітьми не піклується, не займається їх вихованням. Згідно зі ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи положення п. 8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно з чинним законодавством України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку суду, надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, байдуже ставлення до них. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідачки, яка зловживає спиртними напоями та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дітей , суд дійшов до висновку про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків і необхідність позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved