Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Перший заступник керівника Тячівської окружної прокуратури Олександр Фістер звернувся в суд з даним позовом мотивуючи позовні вимоги тим, що вироком Рахівського районного суду від 24.06.2022 у кримінальному провадженні №12021071140000358 (судова справа 305/2235/21) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 09.12.2021 близько 11 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107» сіро-голубого кольору із державним реєстраційним номером « [NUMBER] », виїжджаючи з другорядної дороги - вулиці Ринкової в селищі Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області на вулицю Шевченка та повертаючи ліворуч грубо, порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме виїжджаючи з другорядної дороги, яка знаходиться в селищі Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області по вулиці Ринкова, на вулицю Шевченка повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі, внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля здійснив зіткнення з мотоциклом FORTE FT 250 GY-CBA д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який у результаті отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому середньої третини кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, рани по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки. З технічної точки зору причиною виникнення даної пригоди стали обставини, пов`язані з тим, що у водія автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не було причин технічного характеру, які б не дозволяли виконати йому всі необхідні дії по безпечному керуванню транспортним засобом, тому технічна можливість уникнути даної пригоди полягає для [PERSON] у виконанні пункту 16.11. ПДРУ. Потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні КНП "Рахівська районна лікарня" з 19.12.2021 по 05.01.2022 та вартість його лікування становить 16456,04 гривні. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого не заявлявся. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Визначення суми витрат на лікування потерпілих за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави. Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, який повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п.80). Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради згідно зі Статутом, затвердженим рішенням Рахівської міської ради № 252 від 07.09.2021, є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство створене на базі майна Рахівської міської територіальної громади, майно підприємства є власністю територіальної громади. Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи викладене, вважає, що органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Рахівська міська рада Закарпатській області. Тячівською окружною прокуратурою направлено до Рахівської міської ради лист за № 07.52-104-2862вих.-24 від 01.05.2024 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду, згідно з отриманою відповіддю за № 06-27/1188 від 17.05.2024, цивільний позов не заявлявся та не буде заявлятися. Таким чином, уповноваженим органом не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави. З огляду на викладене, Тячівська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Рахівської міської ради про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а саме про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. З огляду на викладене, просить стягнути з [PERSON] до місцевого бюджету Рахівської міської ради понесені витрати в сумі 16 456,04 гривні за лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 3 028 гривень. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 27.05.2024 року Відповідачу був наданий строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на подачу відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення з ухвалою Рахівського районного суду про відкриття провадження у даній справі від 27.05.2024 року було вручено [PERSON] 15.06.2024, а з позовною заявою представник Позивача ознайомився в суді 17.06.2024, отже Відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, а також день, час та місце розгляду справи належним чином, останній день на подання відзиву 03.07.2024. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідач відзиву у визначений судом строк не подав, у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого висновку. Як вбачається з вироку Рахівського районного суду від 24.06.2022 [PERSON] 09.12.2021 близько 11 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107» сіро-голубого кольору із державним реєстраційним номером « [NUMBER] », виїжджаючи з другорядної дороги - вулиці Ринкової в селищі Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області на вулицю Шевченка та повертаючи ліворуч грубо, порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі, внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля здійснив зіткнення з мотоциклом FORTE FT 250 GY-CBA д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який у результаті отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому середньої третини кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, рани по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки. З технічної точки зору причиною виникнення даної пригоди стали обставини, пов`язані з тим, що у водія автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не було причин технічного характеру, які б не дозволяли виконати йому всі необхідні дії по безпечному керуванню транспортним засобом, тому технічна можливість уникнути даної пригоди полягає для [PERSON] у виконанні пункту 16.11. ПДРУ. Цим вироком [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого [PERSON] від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирок набрав законної сили 26.07.2022. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Згідно із п. 2 вказаного Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарних хворих (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворих зі стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілих за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з рахунком вартості лікування [PERSON] в травматологічному відділенні КНП "Рахівська районна лікарня" за 26 ліжко-днів сума лікування становить 16456,04 гривні. Під час розгляду кримінального провадження витрати за лікування потерпілого [PERSON] в КНП "Рахівська районна лікарня" з [PERSON] не стягувались, оскільки про стягнення цих витрат не було заявлено прокурором. Згідно з п. 12 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави. Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, який повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. У постанові Великої Палати Верховного Суду №903/129/18 від 15.10.2019 зазначено, що сам факт не звернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Крім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків за якими: Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 77). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п.80). Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до п.п. ґ, д п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я, а саме: оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» складовою частиною державної політики охорони здоров`я в Україні є політика охорони здоров`я в Автономній Республіці Крим, місцеві і регіональні комплексні та цільові програми, що формуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та відображають специфічні потреби охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідних територіях. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 14 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Таким чином, спірні правовідносини пов`язанні зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалив постанову від 18.03.2020 у справі № 464/2511/19 за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, і прийшов до висновку про підставність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину. Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] у сумі 16456,04 гривні. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Комунальне некомерційне підприємство «Рахівська районна лікарня» Рахівської міської ради згідно зі Статутом, затвердженим рішенням Рахівської міської ради № 252 від 07.09.2021, є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство створене на базі майна Рахівської міської територіальної громади, майно підприємства є власністю територіальної громади. Відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють їх від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Рахівська міська рада Закарпатській області. Згідно з наданим суду листом № 07.52-104-2862 вих.-24 від 01.05.2024 Тячівська окружна прокуратура направила до Рахівської міської ради щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду Згідно з відповіддю за № 06-27/1188 від 17.05.2024, цивільний позов не заявлявся та не буде заявлятися. Таким чином, уповноваженим органом у розумний строк не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави, водночас з моменту ухвалення судом вироку у кримінальному провадженні щодо [PERSON] пройшло вже два роки. З огляду на викладене, Тячівська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Рахівської міської ради про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а саме про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що прокурор надав обґрунтовані правові докази вини Відповідача, а останній не надав суду жодних доказів на спростування доводів позовної заяви, отже позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, зокрема витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають до задоволення. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у даному спорі прокурор був звільнений від сплати судового збору, тому такий слід стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved