Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 13.10.2023 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинувачених про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином залишено без розгляду. 26.05.2014 близько 16.20 год.в м. Надвірна у маршрутному автобусі сполученням «Надвірна - Гвізд», між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони виник словесний конфлікт на ґрунті неприязних відносин. В ході конфлікту [PERSON] та [PERSON] умисно нанесли декілька ударів руками по різних частинах тіла [PERSON] , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми спинки носа, у вигляді порушення цілості спинки носа, без порушення функції носового дихання, садна лобової ділянки, синців лівого плеча, синці ділянки лівого плечового суглобу. Згідно висновку судово-медичного експерта № 242/120-Д від 15.11.2015, закрита травма спинки носа у вигляді порушення цілості спиню носа без порушення функції носового дихання відносяться до легких тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень відносяться де легких тілесних ушкоджень. До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області було направлено обвинувальний акт, який перебував на розгляді суду майже 7 років. За цей час відбулося більше ніж 22 судових засідання, зокрема (04.11.2016. 18.11.2016. 28.11.2016, 20.12.2016. 17.10.2017. 05.12.2018. 18.02.2019. 27.03.2019. 27.05.2019. 21.10.2019. 12.12.2019. 23.12.2019. 10.03.2020. 12.08.2020. 13.10.2020. 03.12.2020. 12.05.2021. 06.08.2021.' 25.11.2021, 02.06.2022. 18.07.2022. 13.10.2023). Наслідки події, що сталася, потягли за собою необхідність проведення правових та правоохоронних заходів, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 11687,70 грн та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, також просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду, яка складається з: 779,70 грн - витрати на придбання медикаментів, 10800,00 грн - витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні, 108,00 - банківські послуги, а всього 11687,70 грн та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Зауважив, що в момент заподіяння прилюдних тілесних ушкоджень, він переніс значний моральний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями у тілі, пережив емоційний стрес, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за його життя та здоров`я. Наслідки пережитої травми призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога із приводу майбутнього. Внаслідок неправомірних насильницьких дій зі сторони відповідачів потерпілий досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватців, переживає щодо своєї репутації, відношення родини та близьких родичів до події. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових та правоохоронних заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. В судові засідання 17.04.2024, 08.05.2024, 29.05.2024, 20.06.2024, 09.07.2024 та 22.08.2024 [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом відправлення судової повістки за місцем їх реєстрації, частина повісток були отримані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать їх особисті підписи на рекомендованих повідомленнях, частина повернуті без вручення з відміткою "адресат відсутній за місцем проживання". Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, [PERSON] \~та [PERSON] вважаються належно повідомленими про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, відзив на позовну заяву не надали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Отже, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належно, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи без їх участі. 20.06.2024 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 1-кп/348/21/23, справа № 348/1956/16-к за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.10.2023 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинувачених про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином залишено без розгляду (а.с. 5-9). 26.05.2014 [PERSON] умисними діями [PERSON] та [PERSON] було спричинено легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до висновку експерта № 120 від 27.05.2014, у [PERSON] виявлені такі тілесні ушкодження: садно лобової ділянки, синці лівого плеча, синці ділянки лівого плечового суглобу, які отримані від дії тупих твердих предметів, відповідати терміну утворення вказаним підекспертним, і згідно "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень, не виключають можливості їх утворення, і від ударів кінцівками сторонньої особи у вказані анатомічні ділянки, і у своїй сукупності не могли виникнути внаслідок одномоментного вільного падіння гр. [PERSON] з положення стоячи на площину (а.с. 15-16). Згідно висновку судово-медичного експерта № 242/120-Д від 15.11.2015, у [PERSON] виявлені такі тілесні ушкодження: закрита травма спинки носа у вигляді порушення цілості спиню носа без порушення функції носового дихання, з приводу чого 29.05.2014 ЛОР-спеціалістом була проведена репозиція кісток носа, садно лобової ділянки, синці лівого плеча, синці ділянки лівого плечового суглобу, які отримані від дії тупих твердих предметів, відповідати терміну утворення вказаним в даній постанові. Згідно "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" встановлена закрита травма спинки носа у вигляді порушення цілості спиню носа без порушення функції носового дихання, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; решта виявлених тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень, не виключають можливості їх утворення, і від ударів кінцівками сторонньої особи у вказані анатомічні ділянки, в кількості не менше п`яти фізичних контактних дій, і у своїй сукупності не могли виникнути внаслідок одномоментного вільного падіння гр. [PERSON] з положення стоячи на площину (а.с. 17-20). [PERSON] внаслідок спричинення тілесних ушкоджень було призначене медикаментозне лікування (а.с.10), медичні препарати позивач придбав самостійно, їх вартість складає 779,70 грн (а.с. 11-12). [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково (а.с. 13, 14). Сплата позивачем розміру витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги, додатком до договору про надання правової (правничої) допомоги від 18.02.2019 та квитанцією з ПриватБанку від 13.03.2019 на суму 10800,00 грн (а.с. 21-24). Сплата позивачем розміру витрат на правову допомогу підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги, додатком до договору про надання правової (правничої) допомоги від 29.01.2024 (а.с. 25-26) та квитанцією з ПриватБанку від 31.01.2024, у сумі 3000,00 грн (а.с. 4). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача, внаслідок отримання тілесних ушкоджень після побиття відповідачами її чоловік дійсно зазнав матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування особа, яка вчинила злочин. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність (ст. ст. 285, 288 КПК України). Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування. З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 184/1631/18. Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності. З ухвали суду від 13.10.2023 в справі № 348/1956/16-к вбачається, що під час вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] представником потерпілого було наголошено, що закриття кримінального провадження з даних підстав не є реабілітуючою обставиною, про що обвинуваченим відомо. Дана ухвала сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили 23.10.2023. Викладене дає підстави стверджувати про встановлення судом вини відповідача у інкримінованому йому злочині, і як наслідок - про доведеність самих фактів вказаних кримінально-караних діянь, внаслідок яких заподіяно шкоду. Враховуючи те, що предметом вказаного спору є відшкодування шкоди, заподіяної відповідачами внаслідок вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, кримінальне провадження знайшло своє процесуальне завершення у вказаній вище ухвалі суду від 13.10.2023, факт неправомірності їх дій є встановленими, та додаткового доведення у ході розгляду цивільної справи не потребують. Частиною 6 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачів, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань та стресу. Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зауважує наступне. Згідно ст. 11 ЦК України підставою цивільної відповідальності є, зокрема, завдання матеріальної та моральної шкоди особі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи обставини справи, характер та обсяг завданої матеріальної шкоди, а саме, кошти, витрачені [PERSON] на вимушене лікування 779 (сімсот сімдесят дев`ять) грн 70 коп., витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні у сумі 10800 (десять тисяч вісімсот) грн 00 коп., витрати на банківські послуги у сумі 108 (сто вісім) грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції з "ПриватБанку" від 13.03.2019 про сплату комісії у сумі 108,00 грн, а разом 11687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 70 коп., суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зауважує наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої потерпілому [PERSON] моральної шкоди, враховуючи фізичний біль та моральні страждання, яких потерпілий зазнав у зв`язку із отриманими травмами та порушенням його звичайного способу життя, тривалість часу, протягом якого він лікувався, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є значно завищений, а тому дана шкода підлягає частковому відшкодуванню, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконанням вважає достатнім, а саме в сумі 10000,00 грн Підстави та умови для компенсації моральної шкоди наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), де вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Правові висновки та правові позиції суду касаційної інстанції є обов`язковими до застосування та покликані забезпечити сталість та єдність судової практики, а наведені судові прецеденти є релевантними та корелюються зі спірними правовідносинами. Відтак, оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано в повній мірі та не підтверджено такий розрахунок, однак безумовно враховуючи характер отриманих пошкоджень і їх наслідки в результаті події, яка сталася поза волею і повністю незалежно від бажання позивача та однозначно спричинила йому моральні страждання, з даного приводу, які суд опираючись на засади справедливості, розумності та співмірності оцінює в розмірі 10000,00 грн, та які підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Визначаючи величину відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідачів, а також вищевказані обставини, що досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, і вважає встановлену суму в розмірі 10000,00 грн цілком виправданою при даних обставинах справи. Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вбачається зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі не оспорювали розмір витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим їх слід стягнути з обвинувачених солідарно на користь потерпілого в сумі 1054,08 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн на користь держави. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial