Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту -Позивач) звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 7579, 73 грн. безпідставно списаних коштів, судовий збір 1073, 60 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі заяви б/н від 15.12.2011 року [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобов`язання, згідно з умовами договору, однак зобов`язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконав. 02.08.2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 335/3486/21 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі. Крім того, рішенням було встановлено, що банк нараховував та списував пеню, що також сторонами погоджено не було, в результаті чого АТ КБ «Приватбанк» було безпідставно списано нарахування. За таких обставин, суд встановив, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість та наявна переплата у сумі 7 579, 73 грн. Позивач зазначив, що оскільки умовами укладеного між сторонами кредитного договору не було узгоджено нарахування відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір, а банком безпідставно було списано з кредитного рахунку, відкритого на і [PERSON] , належні йому грошові кошти на загальну суму 7 579,73 грн., то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання. 23.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема, представник зазначив, що оскільки кошти стягувалися на підставі кредитного договору б/н від 15.12.2011 року та фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником добровільно, то спірні грошові кошти не можуть бути повернутими на підставі приписів ст. 1212 ЦК України. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 15.12.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2022 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановою Запорізького апеляційного суду від 28.12.2022 року рішення першої інстанції залишено без змін. Разом з тим, рішенням було встановлено, що банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, в такому випадку нарахування процентів за користування кредитними коштами за порушення зобов`язання у даному випадку було визнано незаконним. Крім того було встановлено, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами. Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак в одному випадку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а у іншому випадку заборгованість по тілу кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків та пенею є необґрунтованою. В результаті таких дій у [PERSON] утворилася наявна переплата у сумі 7 579,73 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином , обставини, які встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/3486/21 від 02.08.2022 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду у цій справі від 28.12.2022 року в силу вимог ст. 82 ЦПК України не повинні доказуватись під час розгляду цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (п. 6.1 Інструкції від 21.01.2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу», якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). За змістом ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок нових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати дані збитки, якщо інше не встановлено законом. Судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду цивільної справи № 335/3486/21 було встановлено, що в період з 30.09.2012 року до 01.02.2021 року [PERSON] використав отримані від АТ КБ «ПриватБанк» кошти на загальну суму 91 219, 17 грн. і в цей же період сплатив на погашення заборгованості 98 798,90 грн. Таким чином, враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору не було узгоджено нарахування відсотків за користування кредитними коштам та їх розмір, а банком безпідставно було списано з кредитного рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , належні йому грошові кошти на загальну суму 7 579,73 грн., то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, яка згідно із актом приймання - передачі наданих послуг становить 2000, 00 грн., суд приходить до наступного висновку. Так, згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 4 статті 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 4 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Відповідно до частин 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, беручи до уваги вищезазначене, приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, у сумі 5 000, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed