Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 09 липня 2024 року представник позивача за ордером Вічна І.М. діючи в інтересах позивача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб укладений між сторонами, зареєстрований 20.04.2019 року, Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №329. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 квітня 2019 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають малолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Позивач зазначає, що подружнє життя не склалося, на даний час у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Сторони повністю втратили взаєморозуміння та потребу один в одному і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із подружжя. За обставин формального існування шлюбних відносин між сторонами, позивач звертається до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб. ІІ. Виклад позиції відповідача. 14.07.2024 року та 03.08.2024 через підсистему «Електронний суд» відповідач подав відзив на позовну заяву, за суттю якого позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Наголосив, що на день вирішення справи судом спору між подружжям щодо проживання дитини разом із матір`ю немає. Просив, у зв`язку із визнанням позову відповідачем, повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 26.08.2024 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 06.08.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 03.08.2024 року подав відзив на позовну заяву у якому клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив повернути позивачу 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позовної заяви у зв`язку із визнанням відповідачем позову. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 20 квітня 2019 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 20.04.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №329 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину: - сина, [PERSON] , [INFO] , про що 29.10.2019 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №731 та 29.10.2019 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На теперішній час сторони втратили взаєморозуміння, інтерес один до одного. Шлюбні стосунки припиненні, примирення подружжя не бажає. Шлюб має ознаки формальних відносин. Будь-яких майнових претензій у сторін один до одного на час розгляду справи не заявлено. Спору про визначення місця проживання дитини та визначення участі батьків у її утриманні сторонами на час розгляду справи не заявлено. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що особою, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу не заявлено про бажання його відновлення на дошлюбне у зв`язку із розірванням шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Квитанцією №YYFY-T7RA-DAYE від 05.07.2024 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом у розмірі 605, 60 грн. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: approved