Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 31.08.2009 року по 22.07.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, кожен з них мав протилежні погляди на шлюб та сім`ю, у них почастішали сварки. Рішенням Городенківського райсуду Івано-Франківської області від 22.07.2014 року шлюб був розірваний, неповнолітнього сина [PERSON] залишено проживати з нею; їй відновлено дошлюбне прізвище « [INFO] ». 05.09.2017 року за згодою відповідача вони змінили прізвище сина з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 14.06.2022 року вона зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач перестав приймати участь у житті сина. Він не надавав кошти на його утримання, не цікавився його розвитком та вихованням. Рішенням Городенківського райсуду Івано-Франківської області від 17.11.2014 року [PERSON] присуджено сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісяця. Після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів відповідач сплачував аліменти нерегулярно та у символічному розмірі, що не покривав навіть елементарних потреб дитини. З лютого 2022 року відповідач повністю припинив сплачувати аліменти. Згідно розрахунку Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області ПМУМЮ заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 18.09.2023 року становить 193161,22 грн. Відповідач усунувся від свого обов`язку забезпечувати належні, гармонійні та комфортні умови проживання для своєї дитини, за яку він несе відповідальність до досягнення повноліття. У 2021 році відповідач звернувся до Городенківського райсуду з позовом про зменшення мінімального розміру аліментів на утримання сина з 1/4 на 1/6 у зв`язку з тим, що у нього народився другий син, на утримання якого він має виділяти кошти. Рішенням суду йому відмовлено у позові. Рішенням Городенківського райсуду від 01.02.2022 року з відповідача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 31628,37 грн. Рішення суду не виконане відповідачем. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини. З цих підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього неповнолітнього сина [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 31.08.2009 року по 22.07.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Городенківського райсуду Івано-Франківської області від 22.07.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці присвоєно « [PERSON] » (а.с.15). Згідно виконавчого листа від 17.11.2014 року (справа №342/1170/14-ц) з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00018963699 від 02.11.2017 року, наданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] » (а.с.13-14). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] ій [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.11). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/001471465 від 16.02.2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.02.2023 року (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Городенківським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] 14 червня 2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.29). Згідно довідки №9 КП «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради від 25.10.2023 року, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в Городенківській амбулаторії ЗПСМ №2 і на прийом до сімейного лікаря приходить у супроводі мами [PERSON] (а.с.31). Згідно характеристики на [PERSON] , наданого директором Городницької гімназії, навчається у 7 класі гімназії. Учень добре товаришує з учнями класу, дружелюбний та позитивний. Конфліктів з однокласниками та вчителями гімназії не мав. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, достатній рівень навчальних навчальних досягнень з усіх предметів. Активний, вихований, добрий, товариський, має добрі організаторські здібності. Батько хлопчика [PERSON] навчанням і вихованням сина не цікавиться з моменту перебування дитини у дошкільному закладі і до цього часу. До гімназії за весь період навчання [INFO] (з 2017 року і до цього часу) жодного разу не навідувався (а.с.32). Згідно характеристики, виданої Городницьким старостинським округом Коломийського району Івано-Франківської області на жительку [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , за час проживання на території Городницького старостинського округу зарекомендувала себе з позитивної сторони. До громадських обов`язків відноситься чесно і добросовісно. Користується повагою і авторитетом серед жителів села. Спиртними напоями, наркотичними та психотропними речовинами не зловживає. Депутатом міської ради не являється. До старостинського округу будь-які скарги на неї не поступали (а.с.33). Згідно розрахунку Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МРУМЮ (м. Одеса) заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 18.09.2023 року становить 193161,22 грн. (а.с.37). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.10.2023 року за адресою - [ADDRESS] , сім`я проживає в задовільних матеріально-побутових умовах. Житловий будинок газифікований, облаштована кухня та ванна кімната. Ведуть спільне господарство. Діти [PERSON] та [PERSON] мають окрему кімнату для навчання, розваг та відпочинку. Матеріальне утримання [PERSON] забезпечує мати - [PERSON] . Батько [PERSON] усаті у матеріальному забезпеченні дитини не бере, про що свідчить рахунок боргу (а.с.34-35). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав свідчить висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради №934 від 26.06.2024 року, яким встановлено, що батько дитини [PERSON] не цікавиться життям та станом здоров`я сина, не приймав та не приймає участі у житті дитини. Востаннє батько бачив сина 10 років тому, коли дитині було 3 роки. Він не вітає дитину з днем народження чи іншими святами, не телефонує синові, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо сина. Його не цікавить стан здоров`я сина, рівень його розвитку, соціальна адаптація, добробут та забезпеченість сина. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач не виконує покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не допомагає своїй дитині, не здійснює її виховання, не бере участі у її житті, не цікавиться ні фізичним, ні духовним здоров`ям, не спілкується з дитиною. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Матеріально не допомагає позивачці утримувати сина. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved