Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Левицька Юлія Василівна, до Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусова Вікторія Олегівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] звертається на адресу суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності між нею та померлою [PERSON] , яка є її рідною тіткою по матері, а [PERSON] є [PERSON] рідною племінецею. Померла [PERSON] народилася [INFO] в росїї, Тамбовська область, Інжавинського району, село Карай - Салтики. Мати [PERSON] - [PERSON] - є молодшою сестрою померлої [PERSON] . Сестри до укладення шлюбу носили прізвище: « [PERSON] ». У заявниці мається свідоцтво про народження її матері [PERSON] . Батьками в свідоцтві записані, батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , про що свідчить переклад на російську мову свідоцтва про народження [NUMBER] , яке видане 19.10.1943 року, у місті К. Салтики. Бабуся заявниці та мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , а дідусь та батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . У заявниці відсутнє свідоцтво про народження тітки, та відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу тітки про зміну її дівочого прізвища на прізвище чоловіка, що надає їй можливість довести, що померла [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (дівоче прізвище), яка після одруження стала носити прізвище « [PERSON] ». Крім того, по батькові тітка, [PERSON] , замість [PERSON] , про що остання за життя зазначала, що по батькові її неправильно записали під час реєстрації під час зародження. Після закінчення школи під час радянських часів [PERSON] поїхала до Казахстану, де й вийшла заміж за [PERSON] , який народився [INFO] в Білорусії, Брестської області. Їх шлюб було зареєстровано 18.02.1959 року в селі Чаганськ, Семипалатинської області, російська федерація. В 1974 році подружжя переїхало жити в Україну. Проживали вони за адресою: [ADDRESS] з 1974 року по день смерті. Першим з життя пішов чоловік тітки заявниці, а потім померла й тітка. За життя [PERSON] та [PERSON] заявниця дуже часто приїжджала до них в гості, оскільки [PERSON] була її тіткою по лінії матері. Заявниця допомагала тітці грошима, купляли деякі речі, і все, що подружжю було потрібно. Багато часу проводили на дачі. Також до сестри приїжджала з росії і її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] , в 2012 році, заявниця стала постійно турбуватися про тітку. Заявниця фактично утримувала тітку, надавала їй фінансову допомогу, оплачувала вартість медичних працівників та медичної сестри, яка навідувала тітку, та робила їй профілактичні заходи, капельниці та уколи під час її хвороби. На той час стало питання щоб забрати тітку до себе до Східної України, проте тітка категорично відмовилася їхати. За три місяці до її смерті тітка погодилася на переїзд, і заявниця зі своїм чоловіком готувала варіанти щодо місця її проживання. Проте, переїхати тітка до заявниці так і не змогла оскільки [INFO] року вона померла. Заповіт тітка скласти не встигла. Відновити документи про народження тітки, місце її проживання в Казахстані та працевлаштування, отримати будь-які архівні довідки є неможливим, оскільки ні на день смерті заявниці та зараз зібрати відповідні докази не вбачається можливим. По - перше, це пов`язано з архівними даними, які здобути на сьогодні не вбачається можливим, а по - друге з військовою агресією росії та території України, листування є неможливим, державні органи між собою не співпрацюють. Після смерті в квартирі жодних документів заявниця не знайшла, окрім технічного паспорту на квартиру. На сьогодні заявниця має ключі від квартири, квартира опечатана, знаходиться під наглядом голови ОСББ. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина. Заявниця звернулася нотаріальної контори у встановлені законом строки, проте оформити спадщину так і не змогла, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.09.2023 року № 95/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом, оскільки, хоча заявниця і є племінницею померлою тітки, проте, остання не надала жодного документу, який би посвідчував їх родинний зв`язок. Проте нотаріус в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначив ще одну особу, яка звернулася до нотаріуса після смерті [PERSON] , це [PERSON] . [INFO] . Заявниця не залучає до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , оскільки остання реалізувала своє право щодо звернення до суду стосовно захисту свої прав щодо спадкового майна, оскільки Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області була розглянута судова справа №334/7153/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - нотаріус Білоусова Вікторія Олегівна про встановлення факту проживання однією сім`єю на день смерті спадкодавця, визнання спадкоємцем четвертої черги. 29 жовтня 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської І області по справі № 334/7153/18 було прийнято рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - нотаріус Білоусова Вікторія Олегівна , про встановлення факту постійного проживання з 2012 року по день смерті [PERSON] та про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулася до апеляційної інстанції, за результати розгляду її апеляційної скарги постановою від 01 грудня 2021 року апеляційна скарга [PERSON] , залишена без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2019 року, залишено без змін. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття та могла бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення [PERSON] до Верховного Суду не зверталася. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2019 року набрало законної сили. Позивачка просить встановити факт родинних відносин між померлою [INFO] [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , а саме, що [PERSON] , [INFO] є рідною племінницею [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем п`ятої черги право власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала можливість задоволення позовних вимог, оскільки стороною позивача не доведено факт родинних відносин між позивачкою та спадкоємицею, а саме не надано відповідних доказів. Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. З копії свідоцтва про смерть [PERSON] від 09.01.2018 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №245. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2019 року у справі № 334/7153/18 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - нотаріус Білоусова Вікторія Олегівна , про встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] з 3012 року по день смерті [PERSON] - [INFO] та про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусової В.О. від 1.09.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку із ненаданням спадкоємцем документів, що підтверджують факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18 (провадження № 61-15094св20). Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Передбачений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Із зібраних доказів у їх сукупності, які оцінено відповідно до вимог процесуального закону, суд не встановив достовірного підтвердження родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON] . На підтвердження обставин родинних відносин, позивачка до позовної заяви долучила наступні документи: -копію паспорту громадянина рф на ім`я [PERSON] , -копію свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] видане Палацом шлюбу м. Тамбов рф від 13.03.2019 року, -копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] . -копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якої [PERSON] та [PERSON] . -копію свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , -копії спільних позивачки з спадкоємицею [PERSON] світлин з відпочинку. Також зазначила, що обставини факту родинних відносин між ним та померлою [PERSON] підтверджуються показами свідків. Оцінюючи докази, суд звертає уваги, що вони не доводять наявність спорідненості між позивачкою та спадкоємицею, оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища померлої з « [PERSON] » на « [PERSON] », та документ, що підтверджує спільних мати та/або батька померлої [PERSON] та матері позивачки - [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали в цілому однакові пояснення, що за життя померла [PERSON] називала [PERSON] своєю племінницею, остання неодноразово відвідувала спадкоємицю та вони інколи проводили разом відпочинок. Суд вважає, що вказані пояснення свідків, які не є родичами померлої [PERSON] , щодо родинних відносин між позивачкою та спадкоємицею, без підтвердження достовірності іншими засобами доказування (письмовими доказами), не можуть бути покладені в основу рішення. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено факт родинних відносин між померлою [INFO] [PERSON] та [PERSON] , то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частинні визнання за [PERSON] , в порядку спадкування за законом права власності на квартиру. За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed