Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з відповідача 1 на свою користь суму недоплаченого страхового відшкодування, що становить 25 799,14 грн.; стягнути з відповідача 2 на свою користь різницю між розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а також розмір франшизи, що разом становить 79 960 грн 82 коп.; стягнути пропорційно розміру задоволених вимог з ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 28 073,60 грн. (з яких витрати на професійну правничу допомогу - 20 000,00 грн., судовий збір - 1 073,60 грн., витрати на проведення експертизи - 7 000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Audi A3» з номерним знаком [NUMBER] , порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Відповідач 2 не надала перевагу в русі транспортному засобу «Nissan NV 200», що належить позивачу, і який рухався по головній дорозі. Це призвело до зіткнення, внаслідок якого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року відповідачку 2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідальність Відповідача 2 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом № 213589504, який покриває матеріальні збитки в межах 160 000 грн, з франшизою у розмірі 2 500 грн. Згідно з оцінкою збитків, виконаною ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення страховика, транспортний засіб позивача був визнаний технічно знищеним. Однак позивач вважає, що ця оцінка є заниженою, оскільки оцінювач не проводив особистого огляду автомобіля, що суперечить вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі- Методика від 24.11.2003 № 142/5/2092). На підставі цього звіту страховик виплатив 131 700,86 грн, що значно менше від фактичної вартості збитків. Позивач замовив незалежну оцінку, яка встановила, що вартість збитків становить 324 946,94 грн. Враховуючи цю оцінку, страхове відшкодування мало становити 237 460,82 грн. з урахуванням вартості автомобіля після ДТП та франшизи. Позивач стверджує, що страховик недоплатив 25 799,14 грн,. яку вимагає стягнути з відповідача 1. Оскільки сума матеріальної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування, позивач вимагає відшкодування різниці в сумі 79 960,82 грн. від відповідача 2. Ухвалою судді від 18.01.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач 1 ПрАТ «СК «Уніка» заперечує проти позову [PERSON] , вказуючи на те, що після ДТП транспортний засіб позивача був оглянутий оцінювачем 14.08.2023 року, що було задокументовано у протоколі огляду. На підставі цього огляду був складений звіт № 26693 від 25.08.2023 року, в якому визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan NV 200 складає 391 326,06 грн., а ринкова вартість автомобіля перед ДТП становить 275 533,04 грн. Відповідно до звіту автомобіль був визнаний фізично знищеним, адже витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Страхове відшкодування виплачено на підставі розрахунку: 275 533,04 грн. - 141 332,18 грн. (вартість автомобіля після ДТП) = 131 700,86 грн. Відповідач зазначає, що дослідження, яке проводилося на замовлення позивача ФОП [PERSON] , не може бути прийняте до уваги, оскільки воно не є висновком експерта в розумінні ЦПК України. Це дослідження не вказує на те, що воно виготовлене для подання до суду і не рецензувалося, що робить його неналежним доказом. Відповідач виконав свої зобов`язання відповідно до закону і полісу страхування в повному обсязі, зокрема, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оцінка була проведена в рамках встановлених процедур, а страхове відшкодування розраховане належним чином. На підставі вищезазначеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та покласти всі судові витрати на позивача. Представник позивача в своїй відповіді на відзив відповідача 1 заперечує проти аргументів, наведених у відзиві, і обґрунтовує свої заперечення тим, що відповідач 1 помилково вказав, що франшиза за полісом становить 0 грн, тоді як у листі відповідача від 26.10.2023 р. було зазначено, що франшиза становить 2 500 грн. Це призвело до неправильного розрахунку суми страхового відшкодування. Відповідач у своєму листі раніше визнавав існування франшизи, тому аргумент про її відсутність є безпідставним. Представник позивача вказує, що звіт № 26693 від 25.08.2023 р., наданий відповідачем, є неналежним доказом, оскільки оцінювач не проводив особистого огляду транспортного засобу, що суперечить вимогам Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092. Звіт містить суттєві недоліки, зокрема, неправильний підбір запчастин, які підібрані для європейської моделі, хоча автомобіль позивача є американським. Ремонтна калькуляція також містить неточності, зокрема, заниження вартості лакофарбових матеріалів. Сторона позивача вказує, що законодавство не передбачає обов`язкового рецензування звітів, тому доводи відповідача 1 є безпідставними. Також, аргументує, що, оскільки транспортний засіб був визнаний фізично знищеним, ключовим для розрахунку страхового відшкодування є правильний розрахунок вартості автомобіля до та після ДТП. Він вважає, що звіти, складені на замовлення страховика, не можуть бути визнані належними доказами через їхні порушення. Тому позивач самостійно замовив оцінку завданого збитку в суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Представник наголошує, що закон не забороняє потерпілому самостійно замовляти оцінку збитків. Він також зазначає, що страхова компанія не зобов`язана беззаперечно приймати результати оцінки, зробленої на її замовлення, і потерпілий має право їх оскаржити або спростувати. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача 2 направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 04 серпня 2023 року о 17 год. 25 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Audi A3», н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Маршала Конєва, 6 у м. Києві, в порушення вимог п. 16.11 ПДР України, при виїзді на нерегульоване перехрестя з головною дорогою, не надала перевагу в русі транспортному засобу «Nissan NV 200», н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України. Вказана обставина встановлена в ході розгляду справи № 752/17006/23 про притягнення відповідача 2 до адміністративної відповідальності. Так, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2023р. у вказаній вище справі [PERSON] визнати винуватою у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Позивач є власником автомобіля Nissan NV 200, н.з. [NUMBER] , що вбачається зі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Audi A3, н.з. [NUMBER] станом на день скоєння ДТП забезпечена полісом внутрішнього страхування №213589504, страховиком ПрАТ «СК «Уніка». 14.08.2023 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою № 213589504 про виплату матеріального збитку по полісу № 213589504 за подією що сталась 04.08.2023 р. за участю ТЗ (потерпіла сторона) Nissan NV 200, н.з. [NUMBER] та ТЗ (застрахований) Audi A3, н.з. [NUMBER] . 04.08.2023р. за адресою Київ, вул. Лятошинського, 18 проведено огляд ТЗ: марка автомобіля: NISSAN NV200; рік випуску: 2016; ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] ; двигун: 1997 см?, бензин; кількість дверей: 5; колір: білий; технічний стан: кузовні складові КТЗ відновлювались ремонтом, деформації без пошкоджень лакофарбового покриття, пофарбування кузова (дефекти лакофарбового покриття). Опис пошкоджень, наведений на зворотному боці протоколу технічного огляду, до переліку пошкоджень вказаному в даному протоколі сторони зауважень не мають. 25.08.2023 року складений ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА» звіт № 26693 про оцінку вартості (розміру збитків, заподіяних пошкодження транспортного засобу). Виконавцем оцінки виступив оцінювач [PERSON] . Об`єктом дослідження є транспортний засіб NISSAN NV 200, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Вартість матеріального збитку визначена як 275 533,04 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 391 326,06 грн., що включає вартість запчастин та матеріалів фарбування. Значення коефіцієнта фізичного зносу становить 0,7000. Оцінка проводилася згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України. Використовувалися дані про ринкову вартість транспортного засобу, ціни на запчастини та роботи з відновлення. У звіті зазначено, що огляд транспортного засобу був проведений. Проте, особистий огляд транспортного засобу безпосередньо оцінювачем [PERSON] не проводився. Крім того, 12.10.2023р. оцінювачем [PERSON] також був складений висновок № 28409 вартості придатних залишків, яким встановлено, що автомобіль не находу, після ДТП. За результатами звіту № 26693 від 25.08.2023р. встановлено, що проведення відновлювального ремонту недоцільне з економічної точки зору. Утилізаційна вартість такого автомобіля (після ДТП) визначається як сума вартості металобрухту, залишкових вартостей придатних до подальшої експлуатації деталей та агрегатів за вирахуванням вартості робіт на їхній демонтаж. У додатку до звіту №28409 наведено калькуляцію робіт з монтажу/демонтажу придатних деталей та безпосередньо перелік цих деталей. Таким чином, вартість ДТЗ у пошкодженому стані складає 141 332,18 грн. Страховиком розраховано страхове відшкодування і визначено, що виплаті позивачу підлягає 131700,86 грн., що вбачається із відповідей відповідача 1 від 26.10.2023 р. № 12328892240/1, від 02.11.2023р. № 12328892240/1 та платіжного доручення № 121328 від 30.10.2023 р. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (надалі - Закон № 1961-IV від 01.07.2004) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Частиною 34.4 статті 34 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 згідно п.п. 2.4, 8.3 якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом № 1961-IV від 01.07.2004 та Методикою від 24.11.2003 № 142/5/2092. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці від 24.11.2003 № 142/5/2092, яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно п. 2.4 Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку. Однією з головних вимог, передбачених Методикою від 24.11.2003 №142/5/2092, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики. Відповідно до п. 5.5 Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики). Наведені вище норми Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом). Відповідно п. 5.1 Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092 технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. При виплаті страхового відшкодування страхова компанія (відповідач 1) керувалась звітом №26693 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу , складеному ТОВ «СЗУ Україна» 25.08.2023р. Отже, висновок вказаного оцінювача складений з очевидним порушенням вимог п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики від 24.11.2003 № 142/5/2092, оскільки оцінювач [PERSON] , який складав звіт про оцінку збитку, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Доказів того, що вказаний оцінювач [PERSON] має свідоцтво судового експерта, яке надавало б йому право складати висновки експертного дослідження без особистого огляду об`єкта дослідження, суду не надано. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц (п.п. 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Також, у постановах Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року по справі № 202/7844/16-ц та від 04 вересня 2019 року по справі № 703/4445/15-ц сформована правова позиція по подібним справам, яка повністю узгоджується із позицією сторони позивача, щодо неможливості брати до уваги Звіт оцінювача, який особисто не оглядав транспортний засіб. Отже, розрахунок страхового відшкодування, проведений відповідачем 1 на підставі звіту № 26693 від 25.08.2023р., є некоректним. Так, з метою визначення дійсного розміру завданої майнової шкоди, позивач звернувся до ФОП [PERSON] з метою складення звіту про визначення ринкової вартості КТЗ Nissan NV 200 держ № [NUMBER] . 18.10.2023р. ФОП [PERSON] складено звіт №9900 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ Nissan NV200, держ № [NUMBER] , рік випуску 2016, об`єм двигуна 1997 куб.см, з пробігом 153 933 км., відповідно до якого зроблено висновок про те, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 237460,82 грн. Вбачається, що оцінювач [PERSON] проводив огляд автомобіля позивача 06.10.2023р., попередньо надіславши повідомлення про проведення огляду ТЗ відповідачу 1 та відповідачу 2, які на огляд не з`явились. З відповіді відповідача 1 від 26.10.2023р. №12328892240/01 вбачається, що відповідальність водія автомобіля AUDI A3, д.н.з [NUMBER] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 213589504 зі строком дії даного полісу з 04.03.2023 року по 03.03.2024 року. (страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн, франшиза - 2 500 гривень). Крім того, листом від 02.11.2023 р. № 12328892240/01 відповідач 1 повідомив, що наданий Звіт №9900 від 18.10.2023 року приєднаний до матеріалів справи №12328892240/1; розмір збитку по пошкодженому автомобілю NISSAN NV 200, д.н.з. [NUMBER] було розраховано на підставі Звіту №26693 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 25.08.2023р., складеного ТОВ «СЗУ Україна»; згідно даного Звіту вартість відновлювального ремонту склала 391 326,06 гривень, а ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стан, визначена на підставі Висновку вартості придатних залишків №28409 від 12.10.2023р., складеного ТОВ «СЗУ Україна», та яка становить 141 332,18 гривень; страхове відшкодування розраховане наступним чином: 275 533,04 гривень - 141 332,18 гривень - 2500 гривень (франшиза) = 131 700,86 гривень. 30.10.2023 року Страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 131 700,86 гривень; виходячи з вищевикладеного, Страховик виконав свої зобов`язання за Полісом № 213589504 відповідно до умов чинного законодавства та підстав для перегляду прийнятого рішення немає. Однак, як встановлено судом вище, Звіту №26693 про оцінку вартості (розміру) збитків не можу бути прийняти як такий, який встановлює розмір завданих позивачу збитків, а тому розрахунок страхового відшкодування, розрахований страховою компанією, є не правильним. Отже, відповідно до звіту №9900, складеного за замовленням позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 237460,82 грн. що є величиною більшою за розмір страхового відшкодування, встановленого полісом страхування відповідача 2. Тому, розмір страхового відшкодування, що належить до виплаті відповідачем 1 позивачу, складає 160000 грн. - 2500 грн. (франшиза за полісом) - 131 700,86 грн. (сума виплаченого позивачу страхового відшкодування) = 25 799,14 грн. Збитки в розмірі 79960,82 грн. є різницею між сумою страхового відшкодування відповідача 1 в сумі 157 500 грн та вартістю матеріального збитку в сумі 237460,82 грн, обрахованими згідно звіту №9900. Суд погоджується з позицією позивача про те, що до стягнення з відповідача 2 підлягає сума збитків у розмірі 79960,82 грн. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 та в постанові від 11.04.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними й допустимими доказами, що відповідають вимогам законодавства. Враховуючи вищевикладене, вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 59 Конституції України та ст. 133, 137, 139, 141 ЦПК України представник позивача просить відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат у розмірі 20 000 грн. за правничу допомогу, 7 000 грн. за проведення експертизи, а також 1 073,60 грн. судового збору. Згідно ч.1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Адвокат Каращук Ю.І. надавав [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.09.2023 року, відповідно до якого сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання надати правничу (правову) допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором з дотриманням правил адвокатської етики, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірах та строки, обумовлені сторонами відповідно до умов договору, визначений у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору. З акту приймання-передачі наданих послуг № 63-23 від 13.12.2023 року до договору про надання правової допомоги № 63-23 від 27.09.2023 року вбачається, що адвокат Каращук Юрій Ігорович надав клієнту [PERSON] послуги, відповідно до п. 1 даного акту: а) витребування необхідних документів та матеріалів у відповідних установах, зокрема, складання адвокатських запитів та направлення їх до відповідних органів; б) складання та направлення позовних заяв, заперечень, клопотань, а також інших процесуальних документів, необхідних для захисту інтересів Клієнта в судовому порядку, у тому числі, в рамках розгляду справи щодо стягнення страхового відшкодування; в) представництво інтересів Клієнта в судових засіданнях, включаючи участь у слуханнях, надання пояснень, доводів, аргументації, підготовку до судових засідань, консультації та іншу юридичну допомогу, необхідну для захисту прав та інтересів Клієнта. Згідно з п. 3-5 вказаного вище акту підписанням даного акту Сторони підтверджують, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалась правова допомога Клієнту у формі надання послуг, становить 8 годин. Вартість 1 години роботи Адвоката становить 2 500 грн, згідно п. 2 Додатку №1 до Договору № 63-23. Розрахунок вартості наданих Адвокатом послуг здійснено наступним чином: 8 годин х 2 500 грн = 20 000 грн; у тому числі 2 судових засідання х 2 500 грн = 0 грн. Інформаційними повідомленнями про зарахування коштів №№ 494535124.1, 504325963.1, 155107378 підтверджується перерахування на рахунки адвоката грошових коштів в загальному розмірі 20000 грн. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Враховуючи викладене, а також відсутність заперечень з боку відповідачів щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що ці витрати є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідають характеру та складності справи. Виходячи з цього, сума витрат на правову допомогу визнається судом обґрунтованою, і, відповідно до положень процесуального законодавства, ці кошти підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073 грн. та витрати на підготовку звіту про оцінку майна в розмірі 7000 грн. слід стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Отже, судові витрати в загальному розмірі 28 073 грн. підлягають розподілу між сторонами відповідно до пропорції задоволених позовних вимог. Зокрема, з ПрАТ «СК «Уніка» підлягає стягненню 24,39 % від загальної суми витрат, що становить 6 848 грн., а з [PERSON] - 75,61 %, що складає 21 225 грн. Таким чином, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до частки їх відповідальності у справі.

Outcome: approved