Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКИ» заборгованість за Договором №459509-КС-001 про надання кредиту від 05.02.2023 у сумі 85359,16 грн., з яких: 30000.00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 53514.51 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 1844.65 грн. - сума прострочених платежів за комісією та понесені судові витрати. Також розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та без участі позивача. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.02.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем [PERSON] укладено договір №459509-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 05.02.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №459509-КС-001 про надання кредиту. 05.02.2023 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №459509-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8270, на номер телефону [NUMBER] . Таким чином, 05.02.2023 між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір №459509-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у прядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику кошти у розмірі 30000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Позивач вказує, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №459509-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №459509-КС-001 відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором №459509-КС-001 на загальну суму 7880,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Станом на 22.07.2024 утворилась заборгованість за договором №459509-КС-001 про надання кредиту в розмірі 85359.16 грн. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки [PERSON] не погашає боргові зобов`язання, тому ТОВ «БІЗПОЗИКА» змушена звернутися до суду із даним позовом. 31 липня 2024 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 05 вересня 2024 року. 03 вересня 2024 року за вхід.№5617 від представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В., яка діє на підставі Ордеру №1193315 від 19.08.2024 надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить суд в задоволені позову ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити частково та в разі неявки відповідача або представника відповідача в судове засідання, розгляд справи проводити без їх участі. У відзиві представник відповідача зазначила, щодо несправедливого нарахування відсотків за користування кредитом вказавши, що у своїй позовній заяві позивач вказує на те, що 05.02.2023 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено договір №459509-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.3. Договору строк, на який надається кредит 16 тижнів. Відповідно до п. 2.6. Загальний розмір наданого кредиту 30 000,00 грн. Згідно до п. 2.4. Договору, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,16103851 %, фіксована. Згідно до п. 2.4. Договору, Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000%, фіксована. Відповідно до п. 2.8. орієнтовна загальна вартість кредиту 63 040,00 грн. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка складається з: Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30 000,00 грн.; Суми прострочених платежів по процентах - 53 514,51 грн.; Суми прострочених платежів за комісією - 1 844,65 грн.. Однак, згідно розрахунку заборгованості за кредитом, стало відомо, що позивач вважає правомірним нарахування відсотків у розмірі 53 514,51 грн., що разом із тілом кредиту та комісією становить суму у розмірі 85 359,16 грн., що порушує п. 2.8. Договору, в якому зазначена орієнтовна загальна вартість кредиту 63 040 грн.. Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі - 53 514, 51 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим п. 6 ст.3, ч.3 ст.509 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. До того ж, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що відповідачем 19.02.2023 вносились платежі, направлені на часткове погашення заборгованості на загальну суму 7 880,00 грн., з яких, за розрахунком суду проведеному на основі даних, зазначених позивачем в розрахунку заборгованості встановлено, що: 5 224,65 грн. - погашення відсотків за користування: 2 655,35 грн. - на погашення заборгованості за комісією. При розрахунку кредитної заборгованості, стало відомо, що позивачем у період з 05.02.2023 по 29.05.2023 нараховано відсотків за користування кредитними коштами на загальну суму 61394,51 грн. (53 514, 51 грн. (відсотки, зараховані до стягнення) та 7 880,00 грн. (сума, зарахована позивачем на погашення заборгованості за відсотками), що суттєво відрізняється від загальної суми відсотків, визначених договором, у розмірі 28540,00 грн.. Щодо несправедливого розміру відсотків за користування кредитом представник відповідача вказує, що: відповідно до ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, ч. 4 ст. 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень п. 5 ч. 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 5 та 7 ст. 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Визначаючи предмет договору відкриття кредитного договору №459509-КС-001 від 05.02.2023 року, пунктом 2.8 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 63 040,00 грн., яка включає 30 000,00 грн. суми кредиту та 28 540,00 гривень процентів за користування кредитними коштами, та комісію за надання кредиту 4 500,00 грн. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав до 28.05.2023 року. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження N14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним "сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Отже у зв`язку із вищевикладеним, представник відповідача вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Щодо незаконності стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії) представник відповідача стверджує, що згідно з п. 2.5 кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1 844,65 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Також відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитом позичальником було сплачено кошти в сумі 2 655,35 грн., які пішли в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Представник відповідача вказує, що зі змісту безпосереднього кредиту взагалі неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. Частиною 3 ст.1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 42 Конституції України встановлено, що Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Преамбулою Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним актом законодавства, яким регулюються відносини, що виникають на підставі договорів про надання кредитів на споживчі цілі, тобто не пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими ч. 2 цієї статті. Відповідно до ст.2 Закону України «Про споживче кредитування», метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Відповідно п. п. 10, 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Разом з тим, договори про надання кредиту на споживчі цілі мають враховувати положення законодавства України про захист прав споживачів, в основі якого є Закон України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» врегульовано питання щодо взаємодії норм двох законів, зазначених вище, у питаннях регулювання відносин, що виникають на підставі договорів про споживчий кредит, де вказано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік типових (у сенсі, що найчастіше зустрічаються, які узагальнено за рядом спільних ознак, однотипності) умов, які вважаються несправедливими в розумінні законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно ч. 6 ст. 3 ЦК України, засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 6 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У зв`язку із вищевикладеним, відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 4500,00 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Вказана сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена. 01 серпня 2024 року ухвалу про відкриття провадження з позовною заявою та додатками до неї направлено відповідачу [PERSON] , рекомендоване повідомлення №0600280023210 про вручення поштового направлення вручено відповідачу 09.08.2024 про що свідчить його підпис (а.с.60). В ухвалі про відкриття провадження роз`яснення учасникам судового процесу ч.4 ст.187 ЦПК України. Отже, останнім днем строку, встановленого для подання відзиву, є 24.08.2024. 20.08.2024 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи (а.с.65). 02.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» представником відповідача (зареєстровано за вхід.№5617 від 03.09.2024), з пропущенням строку, встановленого ч.8 ст.178 ЦПК України, подано відзив на позовну заяву. Отже відповідно до ч.8 ст.178 у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. По-скільки відповідач отримав позовну заяву з додатками 09.08.2024, а відзив представником відповідача подано лише 02.09.2024, тобто із пропуском процесуальних строків, питання про поновлення процесуального строку на подання відзиву не ставиться, тому у відповідності із ст..126 ЦПК України поданий відзив залишається судом без розгляду. 04 вересня 2024 року за вхід.№5662 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача просить суд поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити цю відповідь на відзив разом з усіма додатками до матеріалів справи та врахувати викладену у цій відповіді на відзив та додатках до неї інформацію при вирішенні судової справи. Проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу суду, що представник відповідача не заперечує наступних юридичних фактів, а саме: Укладення кредитного договору з позивачем; Отримання кредитних коштів за кредитним договором; Здійснення платежу за кредитним договором; Наявність заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також представник позивача вказує, що боржник частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №459509-КС-001 [PERSON] на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 459509-КС-001 на загальну суму 7880,00 грн. Докази сплати відповідачем коштів за кредитним договором додає. Також представник позивача вказує, що ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється за допомогою посередників на підставі відповідних договорів з посередниками. Також представник позивача звертає увагу суду на практику апеляційних інстанцій, що неодноразово підтверджували правомірність зарахування платежів позичальників за кредитними договорами укладеними позичальниками з ТОВ «Бізнес Позика» через посередника ТОВ «Платежі Онлайн» за допомогою платіжної системи «Platon», на підтвердження чого посередником були надані ТОВ «Бізнес Позика» відповідні довідки. Також суди апеляційної інстанції неодноразово підтверджували те, що надані вищезазначеним посередником довідки на підтвердження здійснення позичальниками платежів за кредитними договорами є належними, допустимими та достатніми доказами здійснення позичальниками платежів за кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика», наприклад: Постанова Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 у справі № 914/3258/23; Постанова Полтавського апеляційного суду від 29.01.2024 у справі № 545/860/23; Постанова Чернігівського апеляційного суду від 08.06.2023 у справі № 751/4749/22. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Також представник позивача вказує, що Верховний Суд в п.76 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Отже відповідно до пункту 6.38 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі № 227/3760/19-ц, в якій було визначено, що «у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним. Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного у справі №390/34/17 про застосування норми права: «Добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Отже ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється через посередників на підставі відповідних договорів з посередниками. Представник позивача вказує що до позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. На початку розрахунку заборгованості зазначено ПІБ позичальника, номер кредитного договору, дата надання кредиту, сума наданого кредиту, відсоткова ставка за користування кредитом, валюта кредиту, дата розрахунку заборгованості. У середній частині розрахунку заборгованості викладені таблиці із зазначенням наступної інформації: Перша колонка - відповідний період (календарний день); Друга колонка (горизонтальна) - розмір заборгованості за кредитним договором (із зазначенням окремо інформації щодо заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром заборгованості за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості); Третя колонка (горизонтальна) - розмір надходжень (платежів) за кредитним договором, які здійснював Відповідач (із зазначенням окремо інформації щодо надходжень (платежів) за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром надходжень (платежів) за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості); Четверта колонка (горизонтальна) - залишок заборгованості за кредитним договором (із зазначенням окремо інформації щодо залишку заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією, а також загальним розміром залишку заборгованості за відповідний період (календарний день) та загалом (у самому кінці розрахунку заборгованості). У кінці розрахунку заборгованості зазначена поточна заборгованість клієнта, загальна заборгованість за кредитним договором станом на дату складання розрахунку заборгованості, в тому числі із зазначенням окремо заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості за комісією. Вищезазначений розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Платіж відповідача за кредитним договором був врахований у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за договором підрахована з урахуванням платежу відповідача. Відповідач у відзиві на позовну заяву не поясняє чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Отже у відповідності до Постанови Верховного Суду від 11.07.2018 по справі № 753/7883/15 доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Отже щодо стягнення процентів за Кредитним договором та їх розміру представник позивача вказує що, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також згідно з ст. 1048 ЦКУ позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Також відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 10561 ЦКУкраїни процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже відповідно до п. 2.4. Кредитного договору стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,16103851, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно з п. 3.2. кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. Згідно з п. 3.2.1. кредитного договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. договору. Згідно з п. 3.2.2. кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору. Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Встановлений цим пунктом кредитного договору графік платежів який передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 6 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 ро до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу, визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення строків сплатити на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів, що встановлюється у розмірах, що наведені нижче, та Правил: У разі прострочки на 1 день, розмір штрафу встановлюється в розмірі - 10 % від загальної суми простроченої заборгованості; У разі прострочки на 2 дні, розмір штрафу встановлюється в розмірі - 20 % від загальної суми простроченої заборгованості; У разі прострочки на 3 дні, розмір штрафу встановлюється в розмірі - 30 % від загальної суми простроченої заборгованості. Відповідно до вищевикладеного, у п. 6 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» йдеться про звільнення Позичальників за прострочення виконання зобов`язань від відповідальності у формі пені та штрафу. Пунктом 6.3. Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення у формі штрафу, але відповідно до позовних вимог, викладених позивачем у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача, та відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить суд стягнути з відповідача на користь позивача жодну пеню чи штрафи. ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, процентам, та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору. Як вже зазначалося вище, процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за Кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за Кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за Кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав Відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів, які позичальник зобов`язаний сплачувати відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Також представник позивача звертає увагу суду на судову практику апеляційного суду у справі за позовом ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитними договором щодо правомірності нарахування процентів за кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика»: Постанова Чернігівського апеляційного суду у справі № 751/4749/22 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до п. 4 договору, за змістом якого плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,16829100 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договорі, плата за користування кредитом нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, що, з огляду на неналежність виконання позичальником зобов`язань, був інакшим (більшим), ніж викладено у графіку платежів. Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що загальна сума до сплати дійсно становила б 92400 грн. лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів, чого у справі не встановлено». Крім того, представник позивача звертає увагу суду на судову практику апеляційного суду щодо ознайомлення позичальників з умовами та правилами кредитування у ТОВ «Бізнес Позика»: Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/16344/23 від 15.04.2024 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Згідно з п. 1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. Крім того, з візуальної форми послідовності дій Клієнта вбачається, що фізична особа - підприємець [PERSON] ознайомився з офертою та прийняв її умови, акцептував умови оферти шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G-3385. Після укладання договору, позивач направив (розмістив) клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Договір та Правила кредитування направлені клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з відповідачем. У подальшому в особистому кабінеті клієнта було розміщено підписаний договір та Правил кредитування в цілодобовому онлайн доступі. Відтак, колегія суддів зазначає, що відповідач знав та повинен був знати умови підписаного ним договору та його правила, і в разі незгоди із зазначенням його в якості сторони договору як фізичної особи підприємця міг відмовитися від його підписання, висловити свої заперечення, не користуватися наданими коштами. Однак, відповідачем не надано таких доказів суду». А щодо стягнення комісії за надання кредиту то відповідно до п. 2.5. Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 4500,00 грн. Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Встановлений цим пунктом Кредитного договору графік платежів який передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився зокрема сплатити комісію за надання кредиту. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Крім того, Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021р. №16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Дані правила передбачають правомірність встановлення кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії за надання кредиту. Також представник позивача звертає увагу суду, що у Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлюється комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. Відома судова практика АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо комісії за обслуговування кредиту не має братися судом до уваги під час вирішення цієї справи, тому що у кредитному договорі укладеному з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» була встановлена комісія за обслуговування кредиту, яка встановлена у відсотковому значенні та яка нараховується щомісячно. Крім того, комісія за обслуговування кредиту у кредитному договорі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлена не у кредитному договорі, який підписує позичальник, а у публічній пропозиції на веб-сайті банку, до якої приєднується позичальник підписуючи заяву-анкету про приєднання до публічної пропозиції. У зв`язку з вищевикладеним, судова практика АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо комісії за обслуговування кредиту не має братися судом до уваги під час вирішення цієї справи, оскільки вона не має жодного відношення до спору між позивачем та відповідачем. У Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не у правилах надання кредитів чи паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у самих Кредитних договорах, які укладаються у порядку, визначеному ст.12 Законом України «Про електронну комерцію» та які підписуються за допомогою одноразових ідентифікаторів. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитних договорах пов`язано з особливостями кредитних договорів ТОВ «Бізнес Позика». Як вже зазначалося вище, відповідно до умов Кредитного договору процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за Кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за Кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за Кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів може закономірно привести до збільшення вартості кредиту (через особливості нарахування процентів за Кредитним договором, про що було зазначено вище). Аналогічним чином у випадку дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником, такі його дії можуть привести до зменшення вартості кредиту. При цьому, якщо позичальник поверне всю суму кредиту у день перерахування йому кредитних коштів, це позбавить кредитодавця прибутку. Головною метою кредитодавців, головною метою підприємницьких товариств, та взагалі самої ідеї надання коштів під проценти, є отримання прибутку. Саме у зв`язку з вищевикладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю встановлює у свої кредитних договорах комісію за надання кредиту, що повністю відповідає принципу свободи договору та жодним чином не суперечить чинному законодавству. Протягом строку дії Кредитного договору (відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним. Відповідачу було чудово відомо про його обов`язок по сплаті процентів та комісії за надання кредиту за кредитним договором, оскільки такий обов`язок був чітко визначений у Кредитному договорів та графіку платежів за кредитним договором. Відповідач здійснював платежі за Кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися на погашення його заборгованості за процентами та комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії Кредитного договору. Також представник позивача звертає увагу суду на судову практику апеляційних судів щодо правомірності встановлення в Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» комісії за надання кредиту та правомірності позовних вимог щодо стягнення заборгованості зокрема за комісією за надання Кредиту: Постанова Львівського апеляційного суду від 11.06.2024 у справі № 464/8856/23 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Колегія суддів звертає увагу, що за умовами кредитного договору № 401690- КС-001 від 20.09.2021, а саме п.1, 3 передбачено комісію за надання Кредиту - 7500 грн., яка мала бути сплачена 04.10.2021 та 18.10.2021. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитом, [PERSON] сплатив комісію у зазначені дати, а саме 04.10.2021 - 4972,80 грн. та 18.10.2021 - 2527,20 грн. Пунктом 7 вище зазначеного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір. Позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією, передбаченою законодавством України, зокрема ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. В свою чергу, відповідно до пункту 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 №16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п.5 Правил Кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п.8 Правил). Аналізуючи умови кредитного договору № 401690-КС-0041 від 20 вересня 2021 та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», колегія суддів приходить висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Застосування судом першої інстанції висновків викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 06.11.2023 викладених у справі № 204/224/21 при вирішенні даної справи є неправильним, оскільки обставини у справі що розглядається є іншими ніж у справі, яка була предметом перегляду касаційної інстанції. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити». Також Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.06.2024 у справі № 199/10897/23 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: Аналізуючи умови кредитного договору № 408934-КС-001 від 01 жовтня 2021 та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», суд апеляційної інстанції приходить висновку про правомірність дій Товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити». Також Постановою Київського апеляційного суду від 20.08.2024 у справі № 373/2400/23 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 1 500,00 грн., оскільки такі умови були погоджені сторонами в момент підписання кредитного договору № 466022-КС-001. Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» адвоката Клименка Тараса Васильовича - задовольнити». Також Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.07.2024 у справі № 183/885/24 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: «Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 6600 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким. що відповідає вимогам діючого законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем 25.12.2021 року погашено заборгованість по комісії у розмірі 4434 грн. 80 коп. та станом на 09.01.2024 року заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 2165 грн. 20 коп. (6600 грн. - 4434 грн. 80 коп.). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованості за комісією у розмірі 2165 грн. 20 коп., отже рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної вимоги. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"- задовольнити». Також Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.2024 у справі № 378/146/24 у якій суд апеляційної інстанції зазначив наступне: Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 4650 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про те, що положення спірного кредитного договору в частині стягнення суми комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України є помилковим. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем 28.01.2023 погашено заборгованість по комісії у розмірі 2744,65 грн. та станом на 14.02.2024 заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 1905,35 грн. (4650 грн. - 2744,65 грн.). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 1905.35 грн., а відтак рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної вимоги. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити». Також представник позивача додатково надає суду докази направлення на електронну адресу відповідача Кредитного договору та Правил, які були відправлені відповідачу одразу після укладення Кредитного договору. Адреса електронної пошти була надана відповідачем під час укладення Кредитного договору, що підтверджується анкетою клієнта (витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/), копія якої була додана до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. Суд не вбачає підстав для поновлення представнику позивача строку на подання відповіді на відзив, так як вона подана у строк (04.09.2024 за вхід.№5662) вказаний в ухвалі про відкриття провадження - 10 днів з дня отримання відзиву. Що стосується вимоги представника позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів, то суд зазначає наступне: Відповідно ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу Відповідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки представником позивача вищевикладені вимоги закону не дотримані, тому суд немає підстави для поновлення йому пропущеного процесуального строку на подання доказів, і відповідно, має підстави не прийняти їх до розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: витребування доказів, відзив на позовну заяву від 03.09.2024 за вхід.№5617, відповідь на відзив від 04.05.2024 за вхід.№5662 та заява про поновлення процесуального строку на подання доказів. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.55-57); витребування доказів (а.с.62-63), залишення відзиву без розгляду, не прийняття доказів представника позивача до розгляду у зв`язку із пропуском процесуального строку на їх подання, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами та без виходу суду до нарадчої кімнати. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії пропозиції укласти договорі (оферта) №459509-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 05.02.2023 (а.с.12-16) судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» запропонувало [PERSON] укласти договорі про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі у сумі 30000,00 грн., строк кредитування 16 тижнів, термін дії договору до 28.05.2023. Із копії прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №459509-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 05.02.2023 (а.с.17-21) судом встановлено, що [PERSON] 05.02.2023 надав згоду на отримання кредиту у сумі 30000,00 грн., строк кредитування 16 тижнів, термін дії договору до 28.05.2023. Із копії розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (а.с.22-25) судом встановлено, що станом на 22.07.2024 [PERSON] має заборгованість у сумі 85359.16 грн., з яких 30000 грн. - сума прострочених платежів за кредитом; 53514.51 грн. - сума прострочених платежів по відсоткам; 1844.65 грн. - сума прострочених платежів по комісії. Із копії довідки про стан заборгованості (а.с.26) судом встановлено, що станом на 22.07.2024 [PERSON] має заборгованість у сумі 85359.16 грн., з яких 30000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 53514.51 грн. - сума заборгованості по відсоткам; 1844.65 грн. - сума заборгованості по комісії. Із копії анкети клієнта від 23.07.2024 (а.с.29) судом встановлено, що [PERSON] 05.02.2023 надано ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» кредит у сумі 30000,00 грн., фінансовий номер позичальника 380682904853, на номер банківського рахунку [NUMBER] . Із копії візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с.30) судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» сформовано послідовність дій товариства та клієнта в ІТС. Із копії довідки судом встановлено (а.с.31), що ТОВ «БІЗПОЗИКА» 05.02.2023 перерахувало кошти на рахунок [PERSON] у сумі 25000,00 грн. та в сумі 5000.00 грн. (на звороті сторінки) на картку № [NUMBER] банк картки отримувача «PRIVATBANK». Із копії правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за 2022 рік (а.с.33-37) судом встановлено, що відповідно до п. 2.1.1. заявник перед заповненням Заявки та до укладання Договору має самостійно ознайомитись з інформацією, в тому числі необхідною для отримання Кредиту і про наявні та можливі схеми кредитування у Кредитодавця, що розміщена на сайті /bizpozyka.com/, /tpozyka.com/. /getfin.con.ua/ . Із копії договору №459509-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 05.02.2023 (а.с.42-46) судом встановлено, що 05.02.2023 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало [PERSON] кредит у сумі 30000,00 грн., строк кредитування 16 тижнів, термін дії договору до 28.05.2023. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає - 63040,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 12182,98 грн. процентів. Із витребуваної судом інформації з «Приватбанку» №5463 від 28.08.2024 (а. с.68-72) судом встановлено, що на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , з виписки за договором №б/н за період з 05.02.2023-28.05.2023 встановлено, що 05.02.2023 зараховано відповідачу переказ на карту у сумі 25000 грн. та 5000 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредити) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредити та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 85359.16 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №4916 від 23.07.2024, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача понесених судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн., на момент подання позову.

Outcome: approved