Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~договором позики.\~ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 08.07.2021 року ним було позичено відповідачу [PERSON] , грошові кошти в сумі 181750 гривень, які відповідач зобов`язувався повернути йому до 01.09.2021 року. В підтвердження отримання коштів у вказаній сумі, відповідачем було написано розписку. У вказаний у розписці строк відповідач борг йому не повернув. За таких обставин він змушений звернутися до суду про стягнення з відповідача боргу та просив стягнути з [PERSON] на його користь 181750 гривень 00 копійок боргу за договором позики та судові витрати. 30.04.2024 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в її обґрунтування зазначив, що 24.02.2023 року він звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 181750 грн. За час розгляду справи відповідач сплатив частину боргу на загальну суму 106000 грн. Враховуючи, що відповідач перерахував кошти на рахунок, на який приходять кошти, в тому числі, і від здійснення ним підприємницької діяльності, він виявив надходження цих коштів лише після надання стороною відповідача в ході розгляду справи відповідних квитанцій. Просив також врахувати, що він не погоджував з відповідачем того, що кошти мають бути поверненні шляхом здійснення переказу і саме на той рахунок, на який їх перерахував відповідач. Тобто, відповідач самовільного без погодження зі ним перераховував кошти на певний рахунок, не повідомивши про це. Зазначив, що у них з відповідачем були дружні стосунки, він неодноразово купував за власні кошти певні матеріали для нього, за які він в подальшому повертав його гроші. Це тривало досить довгий період і саме для цього він надав йому рахунок. Однак будь-яких домовленостей про повернення коштів за борговою розпискою саме на цей рахунок у них з відповідачем не було. У наданих відповідачем квитанціях не зазначено призначення платежу, що не дало можливості йому однозначно ідентифікувати ці надходження. Враховуючи наведене, просив суд поновити йому строк для зменшення позовних вимог та прийняти дану заяву до розгляду. Визначаючись з розміром позовних вимог, з урахуванням вже сплачених відповідачем коштів, остаточно просив стягнути з відповідача 75750 гривень 00 копійок та подав докази на понесення ним судових витрат, які просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги та просив задоволити їх. В судовому засіданні представник відповідача, подала клопотання щодо долучення доказів (щодо сплати боргу). На підтвердження інформації зазначеної у заяві про перегляд заочного рішення та на підставі ст. 43 ЦПК України сторона відповідача просить долучити до матеріалів справи наступні докази (документальні підтвердження щодо сплату боргу позивачу частинами за період з квітня 2024 року по липень включно 2024 року на суму - 60750,00 гривень (за період з 2021 року по березень включно докази підтвердження сплати було долучено раніше і вони знаходяться у матеріалах судової справи - на загальну суму 106000,00 гривень, а саме: копії платіжних інструкцій 0.0.3570964732.1 від 08.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3598235732.1 від 19.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3644022478.1 від 14.05.2024 року на суму 20750,00 гривень, 0.0.3747695489.1 від 08.07.2024 року на суму 20000,00 гривень. Таким чином, станом на 29.04.2024 року, що не заперечується представником позивача у своїй заяві про зменшення позовних вимог відповідач сплатив борг у сумі 106000,00 гривень. Згідно доказів, що додаються вище відповідач за період з квітня 2024 року - по липень включно 2024 року також додатково сплатив борг на суму - 60750,00 гривень (копії платіжних інструкцій 0.0.3570964732.1 від 08.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3598235732.1 від 19.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3644022478.1 від 14.05.2024 року на суму 20750,00 гривень, 0.0.3747695489.1 від 08.07.2024 року на суму 20000,00 гривень ). Тобто, разом із минулими оплатами відповідач сплатив на користь позивача борг у сумі 166750,00 гривень через банківські перекази згідно квитанцій, а також у вересні 2021 року в рахунок боргу була сплачена готівкою сума 15000,00 гривень особисто відповідачем позивачу, тому документального підтвердження не має. Таким чином відповідачем сплачено: 106000,00 +60750,00 +15000,00=181750,00 гривень - сума боргу, яка була вказана у розписці. Посилаючись на вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивача, враховуючи надані платіжні інструкції, не заперечував щодо повернення суми боргу, що становить 60750,00 гривень, а щодо повернення боргу готівкою в сумі 15000 гривень заперечував, тому просив стягнути борг та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при подачі до суду позову та витрати на правову допомогу, які становлять 9500 гривень Представник відповідача, просила відмовити у задоволенні позову, при цьому зазначила що ні суму боргу в сумі 15000 гривень, ні, враховуючи долучені докази по понесенні витрат відповідачем на правову допомогу, в розмірі 110000 гривень, сторона відповідача не визнає. Та зазначила, що 15000 гривень відповідачем було повернуто готівкою у вересні 2021 року позивачу особисто, в присутності свідків. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які надані стороною та були досліджені в судовому засіданні, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 08.07.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 181750 гривень, які відповідач зобов`язувався повернути йому до 01.09.2021 року. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 18.09.2013 року, в справі № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, судом встановлено, що 08.07.2021 року [PERSON] підписав розписку про отримання ним від позивача коштів у сумі 181750,00 гривень, які він зобов`язувався повернути до 01.09.2021 року. За час розгляду справи у суді відповідач сплатив частину боргу на загальну суму 166750 гривень, що підтверджується наданими та дослідженими у судовому засіданні платіжними інструкціями (0.0.3570964732.1 від 08.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3598235732.1 від 19.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3644022478.1 від 14.05.2024 року на суму 20750,00 гривень, 0.0.3747695489.1 від 08.07.2024 року на суму 20000,00 гривень, 0.0.3570964732.1 від 08.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3598235732.1 від 19.04.2024 року на суму 10000,00 гривень, 0.0.3644022478.1 від 14.05.2024 року на суму 20750,00 гривень, 0.0.3747695489.1 від 08.07.2024 року на суму 20000,00 гривень), що не заперечується представником позивача. Щодо посилань представника відповідача на факт передачі готівкою суми в розмірі 15000 гривень, то дані твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та недоведені представником відповідача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 08.07.2021 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач виконав свої зобов`язання частково, повернувши суму боргу в розмірі 166750 гривень. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 15000,00 гривень. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність доказів в їх сукупності, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо судових витрат, то суд вважає до наступне. Позивач та його представник просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 11317 гривень 50 копійок, що складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 1817 гривень 50 копійок сплачений судовий збір (квитанція до платіжної інструкції № 11731405 від 23.02.2023 року),\~витрат на\~надання правничої\~допомоги в\~розмірі 5000\~гривень 00\~копійок та в розмірі 4500 гривень. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем, до закінчення судового розгляду надано квитанцію до платіжної інструкції № 11731405 від 23.02.2023\~року,якою сплачено судовий збір, договір про надання правової допомоги від 18.01.2023 року, згідно якого адвокат Райнов Г.С. надає правничу допомогу [PERSON] та вартість робіт за даним договором становить 5000,00 гривень, квитанцію № __ від 02.10.2023 року про сплату [PERSON] 5000,00 гривень адвокату Райнову Г.С., акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 18.01.2023 року від 02.10.2023 року в якому розписано перелік робіт, які надані адвокатом, квитанцію №___ від 30.04.2024 року, згідно якої [PERSON] сплатив адвокату Райнов Г.С. 4500,00 гривень та акт приймання передачі наданих послуг від 30.04.2024 року з детальним описом наданих послуг, з зазначенням витраченого часу, вартість послуг становить 4500,00 гривень. Суд, бере до уваги акт приймання передачі наданих послуг від 30.04.2024 року, не зважаючи на наявні недоліки в його оформленні, оскільки він підписаний сторонами. Тому, суд, вважає надані докази представником позивача належними. Представником відповідача надано в судовому засіданні клопотання про долучення доказів (про понесені витрати стороною відповідача, пов`язані з правничою допомогою адвоката), а саме: копії договору про надання правової допомоги № 23 від 20.11.2023 року, додаткового договору № 23/1 до договору про надання правової допомоги № 23 від 20.11.2023 року від 16.08.2024 року, акт виконаних робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 23 від 20.11.2023 року від 16.08.2024 року, детальний розрахунок послуг наданих адвокатом Білінкіною Т.В. клієнту [PERSON] по цивільній справі № 691/252/23 та квитанція до платіжної інструкції від 16.08.2024 року № 0.0.3825249142.1 та підтвердження з Приватбанку про належність рахунку ФОП [PERSON] . Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд вважає, що заявлені позивачем понесені судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 11317 гривень 50 копійок, що складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 1817 гривень 50 копійок та витрат на надання правничої допомоги в розмірі 9500 гривень 00 копійок, а витрати понесені стороною відповідача, пов`язані з правничою допомогою адвоката, до задоволення не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: approved