Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

09.05.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області, у якій просять позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на обліку служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області перебуває [PERSON] , [INFO] , матір дитини - [PERSON] померла [INFO] , батько дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина залишилась без батьківського піклування, мешкає у своєї подруги (знайомої) з грудня 2023 року. Дитина мешкала зі своїм батьком в м. Харкові. Батько зловживає спиртними напоями, не контролює агресію, піднімає руку на неї, закриває у кімнаті без доступу до туалету. Неодноразово доводив її до того, що вона втрачала свідомість. Постійно відбуваються виклики до поліції, швидкої допомоги. Неповнолітня дитина боїться залишатися з батьком в квартирі, відчуває страх за своє життя. На приготування їжі, прибирання, ведення домашнього господарства постійно виникає агресія та крики зі сторони батька. Дитина не виходить на онлайн заняття, не виконує завдання, бо батько розбив телефон. Інструментами для навчання не забезпечив. Під час останньої сварки з батьком, який знаходився у нетверезому стані, [PERSON] поїхала до подруги та знаходилась на повному утримання сім`ї подруги, так як батько матеріально не утримує дитину, не забезпечує її всім необхідним для нормально розвитку. Враховуючи, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створює дитині належних умов для проживання, виховання та розвитку, не забезпечує повноцінним харчуванням та доглядом, не піклується про її внутрішній світ та підготовку до самостійного життя, з метою соціального захисту неповнолітньої дитини позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді від 21.05.2024 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав та наполягала на його задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. Заслухавши представника позивача, відповідача, неповнолітню [PERSON] , дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Гусарівка Балаклійського району Харківської області. ЇЇ батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Ізюм Харківської області (а.с. 9, 11). Відповідно до листа ДНЗ «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» від 31.01.2024, у вказаному закладі навчається [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дівчина напівсирота. До початку 2024 року [PERSON] разом з батьком [PERSON] мешкали у м. Харкові, постійно змінюючи місця проживання. За весь час навчання, з 01.09.2022 по теперішній час, батько не забезпечив дитину необхідним приладдям для теоретичного і професійного навчання в дистанційному режимі. За результатами навчальних досягнень [PERSON] має низький рівень успішності. З 12.01.2024 Яна припинила відвідувати онлайн заняття без поважних причин, на зв`язок з керівниками групи не виходить. Батько дівчини постійно змінює телефони і додзвонитися до нього неможливо. 30.01.2024 дівчина з`явилась в закладі освіти та повідомила, що не проживає з батьком, місця його знаходження вона не знає, вона не має технічних засобів для навчання у дистанційному режимі. Мешкає вона в сторонніх людей (а.с. 12). Згідно повідомлення Гусарівського старостинського округу виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 05.02.2024, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але не проживають: дитина з 2017 року, батько - більше 15 років, вказане підтверджується довідкою виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 21.02.2024 (а.с. 13, 17). Як вбачається з повідомлення служби у справах дітей Південної міської ради Харківського району Харківської області від 20.02.2024, на території Південної міської громади за адресою: [ADDRESS] , 20.04.2024 виявлено дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина залишилась без батьківського піклування, мешкає у своєї подруги з грудня 2023 року. Дитина мешкала зі своїм батьком в м. Харкові. Батько зловживає спиртними напоями, не контролює агресію, піднімає руку на неї, закриває у кімнаті без доступу до туалету. Неодноразово доводив її до того, що вона втрачала свідомість. Постійно відбуваються виклики до поліції, швидкої допомоги. Неповнолітня дитина боїться залишатися з батьком в квартирі, відчуває страх за своє життя. На приготування, прибирання їжі, ведення домашнього господарства постійно виникає агресія та крики зі сторони батька. Дитина не виходить на онлайн заняття, не виконує завдання, бо батько дитини розбив її телефон. Інструментами для навчання батько не забезпечив доньку. Під час останньої сварки з батьком, який знаходився у нетверезому стані, [PERSON] поїхала до подруги та знаходилась на повному утримання сім`ї подруги. Дитина боїться повертатися до батька та має бажання влаштуватися до іншої сім`ї (а.с. 14). Наказом служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області від 21.02.2024 [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 18). 20.02.2024 [PERSON] звернулась до начальника служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області із заявою про влаштування її до сім`ї патронатного вихователя, так як її мати померла, а батько вживає спиртні напої (а.с. 19). Як вбачається з листа служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 18.04.2024, рішенням виконавчого комітету від 22.02.2024 № 619 неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , влаштована до сім`ї патронатного вихователя. За час перебування дитини у сім`ї патронатного вихователя батько [PERSON] до служби не звертався щодо повернення дитини та встановлення графіку спілкування та побачення. Дитина не має бажання повертатися до батька, так як його поведінка не змінилася, про що складено протокол бесіди з якою від 17.04.2024 (а.с. 21, 22). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.03.2024, проведеного за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] , умови проживання не задовільні, будинок у занедбаному стані, для проживання не придатний, потребує капітального ремонту (а.с. 29-35). Постановою УПП в Харківській області від 10.02.2024 на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с. 38). З висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 06.05.2024 № 04-08/2387 вбачається доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме її інтересам (а.с. 41-46). В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила, що не має бажання повертатися до батька, вона боїться його, оскільки він зловживає спиртними напоями, проявляє до неї агресію, закриває у кімнаті, позбавив її мобільного телефону. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніяких дій, які б свідчили про його реальне бажання змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не вчинив. Одного його бажання замало, необхідно для цього ще щось робити, чого відповідач в достатній мірі не здійснює, виправдовуючи це різними причинами. У відповідача існує неповага до доньки [PERSON] як до особистості, між ними емоційно напружені стосунки, відсутні компроміси, він допускає принизливі покарання, будь-який прояв нелюбові до Яни з боку батька заподіює дівчині біль, яка може стати нездоланною стіною у взаєминах між батьком і донькою. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з донькою. Крім того, позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини, так як він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тривалий час не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, своєю негативною поведінкою показує поганий приклад і створює небезпеку для її життя та здоров`я. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у Постанові від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 (пр. № 61-14351св21). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням думки дитини, яка не має бажання повертатися до батька, боїться його, відповідач під час судового засідання розмовляв з нею на підвищених тонах, погрожував їй, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України), підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на рахунок, який буде відкрито на її ім`я у Державному ощадному банку України В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved