Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за умовами кредитного договору № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року він ( [PERSON] ) отримав споживчий кредит у розмірі 306\~000,00 грн, строком кредитування на 60 місяців з 11 вересня 2020 року до 10 вересня 2025 року (включно) зі сплатою процентної винагороди, щомісячно, в розмірі 5% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором і комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1 договору. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, він був зобов`язаний протягом 60 місяців повертати отриманий кредит рівними платежами в розмірі 10\~976,60 грн, з яких щомісячно сплачувати комісію за здійснення операцій по видачі кредиту в сумі 5\~202,00 грн щомісячно та проценти за користуванням кредитом. За період з 11 вересня 2020 року по 24 вересня 2021 року ним на погашення кредитної заборгованості було сплачено 132\~000,00 грн, з яких було сплачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 62\~424,00 гривні. За період з 08 грудня 2021 року по 22 лютого 2022 року ним на погашення кредиту було сплачено 13\~500,00 грн, з яких 6\~384,2727 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості. За рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року з нього ( [PERSON] ) було стягнуто заборгованість за вказаним кредитом у розмірі 279\~735,27 грн. За період з вересня 2023 року по лютий 2024 року по виконавчому листу, виданому на підставі вказаного рішення суду, з його заробітної плати було утримано 32\~666,89 грн, з яких на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості 15\~448,469 грн. Отже, за період з 11 вересня 2020 року по 29 квітня 2024 року загальна сума, сплачена ним на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, становить 84\~256,75 грн. Зазначив, що банк не мав права встановлювати в кредитному договорі винагороду за управління кредитом, а тому вважав, що заборгованість по комісії за обслуговування кредиту є необґрунтованою і не підлягає стягненню. Так, п. 1.3.2 кредитного договору № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,70% без уточнення систематичності запиту інформації щодо кредиту. Оскільки йому (позивачу) було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, вважав п. 1.3.2 кредитного договору щодо його обов`язку сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 1,70% нікчемним, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний повернути йому кошти в розмірі 84\~256,75 грн, які були отримані на виконання цього пункту правочину. З огляду на вказані обставини, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного положення п. 1.3.2 кредитного договору № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року та стягнути в порядку реституції грошові кошти в розмірі 84\~256,75 грн і судові витрати. 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач у встановлені судом строки відзив на позов суду не направив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і [PERSON] було укладено комплексний договір № 6/1000256, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 306\~000,00 грн, строком на 60 місяців, з 11 вересня 2020 року до 10 вересня 2025 року (включно), зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 5% річних щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором (п.1.3.1. договору), і комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору, обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (п. 1.3.2. договору) (а.с. 12-13, 14-16, 17-18, 19-20). Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215\~ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частинами першою, другою і п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». У статті 1 Закону України «Про споживче\~кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 1 і 2 ст.\~12\~Закону України «Про\~споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9)\~орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~Закону України «Про\~споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У частині другій статті 9\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього\~Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 і ч. 2 ст. 8\~Закону України\~«Про споживче кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» і підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, де зазначено, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8\~Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. З огляду на вказані положення законодавства України, суд вважає законним право кредитора встановлювати, зокрема, комісію за розрахунково-касове обслуговування, яка включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Комплексний кредитний договір № 6/1000256, укладений 11 вересня 2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і [PERSON] , разом із Додатком № 1 до вказаного договору, який по суті є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписані власноручним підписом [PERSON] і містять усі істотні умови кредитування, у тому числі інформацію про суму кредиту 306\~000,00 грн, строк кредитування 60 місяців, процентну ставку за користування кредитом 5% річних, щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості 1,70% від суми кредиту. Також, у Додатку № 1 до вказаного договору зазначено інформацію про загальну вартість кредиту за весь строк кредитування з 11 вересня 2020 року по 10 вересня 2025 року, а саме: чиста сума кредиту 664\~675,80 грн; розмір процентів за користування кредитом 40\~475,80 грн; платежі за додаткові та супутні послуги, що включають в себе страхування життя позичальника 6\~000,00 грн, комісію за обслуговування кредитної заборгованості 80,00 грн і комісію за здійснення операції по видачі кредиту 312\~120,00 грн (а.с. 12-13, 14-16). Підписуючи комплексний договір разом із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до договору), [PERSON] підтвердив отримання ним усіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб і фінансової ситуації. Підписавши договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит грошових коштів на умовах, що визначені договором. Суд враховує, що, підписавши договір, [PERSON] підтвердив те, що до укладення договору ознайомився з його змістом і правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством, що забезпечує його (позичальника) вірне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, що свідчить про те, що [PERSON] уклав з АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір та отримав кредит на зручних для себе умовах. Враховуючи принцип свободи договору, визначений у статті 627 ЦК України, суд звертає увагу, що позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини з АТ «Креді Агріколь Банк», якщо дійсно вважав встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості несправедливою умовою, натомість він погодив такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснень причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Ознайомившись з умовами комплексного договору, [PERSON] мав право відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору, проте таких дій протягом 14 календарних днів з дня їх укладення не вчинив. З огляду на зазначене, суд вважає, що в діях АТ «Креді Агріколь Банк» відсутні порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки перед укладенням договору від 11 вересня 2020 року банком не було вчинено дій стосовно введення в оману позичальника щодо істотних умов договору та надано [PERSON] інформацію щодо обов`язкових для нього умов договору. При цьому\~волевиявлення сторони\~щодо підписання\~договору свідчить\~про те,\~що особа,\~яка погоджується\~укласти договір,\~отримала всі\~необхідні відомості\~для прийняття\~рішення про\~погодження умов\~договору,\~а тому\~встановлені судом\~фактичні обставини\~в справі\~свідчать про\~те,\~що між\~сторонами досягнуто\~згоди щодо\~всіх істотних\~умов вказаного\~договору. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2022 року в справі № 758/2575/17, від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19, від 16 грудня 2020 року в справі №561/77/19, від 23 березня 2020 року в справі 404/502/18, від 09 вересня 2020 року в справі 732/670/19. Суд, перевіривши умови договору щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, її розмір і розмір процентів за користування кредитом, які є складовими плати за користування кредитом, а також суму кредиту наданого на 5 років, не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірні умови несправедливими. Суд враховує, що в спірних правовідносинах слід брати до уваги сукупну вартість плати за користування кредитом (яка складається, зокрема, з процентів і комісії), а не лише її складові, та враховувати суму кредиту. Саме по собі перевищення розміру комісії над розміром процентів, які є складовими частинами плати за користування кредитом, не може беззаперечно свідчити про дисбаланс у договірних відносинах між позивачем як споживачем і банком без її порівняння із сумою кредиту (отриманими споживачем від банку коштами). Відповідно до умов комплексного договору № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року, загальні витрати за кредитом за весь строк кредитування (60 місяців) становлять 664\~675,80 грн, які включають у себе страхування життя позичальника в сумі 6\~000,00 грн, комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 80,00 грн і комісію за здійснення операції по видачі кредиту в розмірі 312\~120,00 грн, а також проценти за користування кредитом, що розраховуються за фіксованою процентною ставкою у розмірі 5% річних і становлять 40\~475,80 грн, а тому загальна вартість кредиту, яка становить 664\~675,80 грн не є завищеною порівняно з розміром отриманого [PERSON] кредиту в розмірі 306\~000,00 гривень. З огляду на визначений договором розмір процентів за користування кредитними коштами (5% річних), суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що у спірних правовідносинах наявний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача та спірні умови договорів є несправедливими. Таким чином, зі змісту оспорюваних позивачем умов договору не вбачається їх\~невідповідність вимогам законодавства, зокрема, несправедливість і дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, а тому доводи позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях і спростовуються змістом договору, який позивач схвалив і погодив, засвідчивши це своїм власноручним підписом. Після укладення договору позивач у подальшому виконував їх умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, проценти та комісію у відповідному розмірі, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі й оспорюваних, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи (а.с. 21-27, 28-31, 43-44). Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що не оскаржував рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року про стягнення з нього на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за комплексним договором № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року в розмірі 279\~735,27 грн, оскільки визнавав наявність заборгованості за кредитом. Також, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази визнання п. 1.3.2. комплексного договору № 6/1000256 від 11 вересня 2020 року нікчемним або недійсним, а тому суд вважає твердження позивача щодо нікчемності вказаного пункту правочину безпідставними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного положення і вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Outcome: dismissed