Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 19.10.1993 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] (так у свідоцтві), [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Орім цього, позивач вказує, що у 1998 році шлюб між нею та відповідачем уже було розірвано у судовому порядку Ірпінським міським судом Київської області, однак позивач у зв`язку із сімейними обставинами не змогла отримати рішення суду. Звернувшись у лютому 2024 року до архіву Ірпінського міського суду Київської області, позивачу повідомили про неможливість отримання копії рішення за 1998 рік у зв`язку тим, що відповідні матеріали не збереглися через пожежу. Тому, позивач вдруге звернулася до суду із позовом та просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 19 жовтня 1993 року Ліповською сільською радою Бобровського району Воронежської області, актовий запис № 10. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2024 матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 12.04.2024 дану справу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В. Ухвалою суду\~від 22.04.2024\~позовну заяву\~ [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 22.04.2024 та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 07.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0600262805376. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 19 жовтня 1993 року Ліповською сільською радою Бобровського району Воронежської області Російської Федерації між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 10. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 4). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Як вказала позивач, а відповідач\~не скористався\~своїм правом\~заперечити, сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У зв`язку із цим позивач ще у 1998 році звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, який зі слів позивача було задоволено та ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Водночас, у позивача відсутня копія рішення Ірпінського міського суду Київської області про розірвання шлюбу від 1998 року, а звернувшись у лютому 2024 року до архіву Ірпінського міського суду Київської області, позивачу повідомили про неможливість отримання копії рішення за 1998 рік у зв`язку тим, що відповідні матеріали не збереглися через пожежу. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Тобто, під час судового розгляду було установлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.10.1993 року, який за твердженням позивача було розірвано ще у 1998 році. Таким чином, наразі сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, оскільки він був розірваний ще у 1998 році. Водночас, неможливість отримання позивачем копії рішення про розірвання шлюбу від 1998 року не є підставою для ухвалення рішення про повторне розірвання шлюбу майже через 26 років. Суд звертає увагу, що під час перебування у шлюбі сторони наділені певними правами та обов`язками, які припинилися внаслідок його розірвання ще у 1998 році. Проте, у разі повторного ухвалення рішення про розірвання шлюбу, такі права та обов`язки сторін автоматично будуть продовжені до моменту набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили, зокрема й щодо спільного сумісного майна подружжя, яке сторони самостійно могли набути за цей час та розуміючи, що вони юридично у шлюбі не перебувають з 1998 року. При цьому, розділом Х ЦПК України визначено порядок відновлення втраченого судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Таким чином, належним способом захисту права позивача за цих обставин буде звернення до Ірпінського міського суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, зокрема й рішення про розірвання шлюбу між сторонами за 1998 рік, у порядку визначеному розділом Х ЦПК України. Тому, позивачем у цьому випадку обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, тобто звернення до суду із позовом про повторне розірвання шлюбу, а не з заявою про відновлення втраченого провадження. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (підпункт 8.46), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed