Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Рух справи 01.04.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Кузьміна А.Р. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд застосувати наслідки нікчемності Договору про надання банківських послуг за рахунком [NUMBER] в частині сплати відсотків за користування кредитом, а саме перерахувати розмір грошових коштів, які повинна сплатити [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», або які повинне повернути АТ КБ «ПриватБанк», на користь [PERSON] як надміру сплачені по кредиту кошти, без урахування незаконно нарахованих АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом та з урахуванням розміру перерахованих [PERSON] коштів на рахунок [NUMBER] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично матеріали позову передано судді по реєстру 03.04.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові, зокрема, вказується, що 09.07.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір, який представляє собою анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Зазначається, що на підставі зазначеного Договору було відкрито рахунок [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк». Зауважується, що позивач отримав від відповідача виписку про рух коштів по картці станом на 25.03.2024 по рахунку [NUMBER] , з якої вбачається, що станом на 25.03.2024 кредитний ліміт становить 91 484,91 грн, а також станом на 25.03.2024 заборгованість складає 97 797,26 грн. У позові звертається увага на те, що як вбачається з розрахунку витрачених кредитних коштів з платіжної картки Mastercard [NUMBER] , прив`язаної до рахунку [NUMBER] за період з 01.07.2018 по 25.03.2024, здійсненого на підставі Виписки про рух коштів по картці від 25.03.2024 за період з 01.07.2018 по 25.03.2024, що за період з 01.05.2022 по 25.03.2024 позивачем було всього внесено коштів на карту в розмірі 238 496,05 грн. Крім того, наголошується, що за період з 01.05.2022 по 25.03.2024 позивачу були нараховані відсотки за користування кредитом на загальну суму 46 120,56 грн. Позивач вважає, що 46 120,56 грн це сума безпідставно нарахованих відсотків, оскільки, зі слів позивача, він не брав на себе жодних зобов`язань щодо сплати відсотків за користування коштами, а В анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг зазначено, що він просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору. На думку позивача, Договір про надання банківських послуг є нікчемниим у частині сплати відсотків за користування кредитом, тому нарахування відсотків за карткою позивача є безпідставним. При цьому, в позові акцентується, що вносячи кошти, позивач поповнював картку, а не сплачував відсотки, оскільки не брав на себе зобов`язань щодо сплати відсотків за користування коштами. Щодо правової позиції відповідача 21.06.2024 до суду від АТ КБ «ПриватБанк», за підписом представника - Яндульського Д.В. (діє на підставі довіреності), надійшов відзив на позовну заяву, датований 19.06.2024, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. ІІ, а.с. 198-208). В обґрунтування відзиву вказується, що позивач неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та відкриття рахунків, у зв`язку з чим, особисто підписав Анкету-Заяву № б/н від 21.02.2014, відповідно до якої, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку в тому числі «Кредитка «Універсальна», на підставі чого, позивачу було відкрито рахунок [NUMBER] . Як стверджує відповідач, в подальшому, відповідно до підписаних позивачем умов надання банківських послуг від 09.07.2018, позивачу, на раніше відкритий картковий рахунок [NUMBER] було видано банківську картку № [NUMBER] . Зазначається, що 29.09.2021 та 20.10.2021, у зв`язку зі зміною умов та правил надання Банківських послуг, позивачем додатково було підписано три анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.09.2021 та було підписано три анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.10.2021 та окремо підписано та погоджено дві заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 29.09.2021 та від 20.10.2021 Відповідач зауважує, що всі анкети-заяви, окрім анкети від 21.02.2014, а також інформацію (довідку) про умови кредитування від 09.07.2018 і всі Заяви про приєднання до Умов та правила надання банківських послуг, було підписано позивачем, шляхом використання свого простого електронного цифрового підпису, а саме, шляхом накладання підпису стілусом на планшеті, у відділенні ПриватБанку. У відзиві звертається увага на те, що відповідно до умов анкет-заяв від 29.09.2021 та від 20.10.2021, сторони уклали угоду про використання простого електронного підпису та погодили, що визнають простим електронним підписом такі способи підписів позивача: ОТР-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках, або офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку, шляхом підписання, способами, що узгоджені сторонами вище, при цьому ідентичність укладення правочину, повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта [NUMBER] . У відзиві наголошується, що відповідно до інформації, наданої позивачу, шляхом узгодження та підписання умов надання банківських послуг від 09.07.2018, сторони домовились, що відповідно до п. 4 Умов процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних, складає 43,2% річних по картці Універсальна та 42% річних по картці Універсальна ГОЛД. Як вказує відповідач, відповідно до підписаних позивачем Заяв про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.09.2021 та від 20.10.2021, відповідно до п. 1.3 договору, сторони узгодили що процентна ставка річних, складає 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold. Відповідач зауважує, що позивачем по справі не надано доказів правової невизначеності в обсягах заборгованості перед Банком, адже сума боргу позивача перед Банком станом на 25.03.2024 визначена розрахунком заборгованості, про що власне позивач зазначає в своєму позові. Відповідач вважає, що спосіб захисту обраним позивачем є неналежним і неефективним, оскільки судовий спір, в тому числі з питань встановлення обсягів заборгованості є предметом окремого судового розгляду. Крім того, як стверджується у відзиві, про обсяги нарахування заборгованості позивач була повідомлена під час укладення договору та отримання кредитної картки ще починаючи з 09.07.2018, таким чином, на думку відповідача, позивачем пропущену позовну даність для звернення до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності правочину та про визнання зобов`язання в частині сплати процентів та неустойки припиненим, про застосування якої заявляє відповідач. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до виписки про рух коштів по картці станом на 25.03.2024 по рахунку [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , кредитний ліміт становить 91 484,91 грн, заборгованість складає 97 797,26 грн, усього витрат: -1 277 462,57 грн; усього надходжень: 1 179 665,31 грн (т. І, а.с. 20 - т. ІІ, а.с. 81). Позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок платежів по погашених сумах по рахунку [NUMBER] за період з 01.05.2022 по 25.03.2024 здійснений на підставі Виписки про рух коштів по картці від 25.03.2024 за період з 01.07.2018 по 25.03.2024 (т. ІІ, а.с. 82-86), за змістом якого загальна сума зарахованих коштів складає 238 496,05 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком відсотків, списаних з рахунку [NUMBER] за період з 01.05.2022 по 25.03.2024, здійсненим на підставі Виписки про рух коштів по картці від 25.03.2024 за період з 01.07.2018 по 25.03.2024 (т. ІІ, а.с. 87-88), загальна сума списаних з рахунку відсотків становить 46 120,56 грн. У т. ІІ на а.с. 88-149 міститься наданий позивачем розрахунок витрачених кредитних коштів з рахунку [NUMBER] за період з 01.05.2022 по 25.03.2024, здійснений на підставі Виписки про рух коштів по картці від 25.03.2024 за період з 01.07.2018 по 25.03.2024, за змістом якого загальна сума витрачених кредитних коштів складає 262 782,58 грн. Відповідачем до матеріалів справи долучено копію Анкети-Заяви від 21.02.2014, яка містить примітку про те, що [PERSON] ознайомилась із умовами та правилами надання банківських послуг (т. ІІІ, а.с. 8-9). З матеріалів справи вбачається, що позивачем було підписано 29.09.2021 три анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (т. ІІ, а.с. 232-234) та 20.10.2021 три анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (т. ІІІ, а.с. 10-12), а також окремо підписано та погоджено дві заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 29.09.2021 (т. ІІ, а.с. 235 - т. ІІІ, а.с. 7) та від 20.10.2021 (т. ІІ, а.с. 209-231). Вбачається, що відповідно до умов анкет-заяв від 29.09.2021 (т. ІІІ, а.с. 12) та від 20.10.2021 (т. ІІ, 234), сторони уклали угоду про використання простого електронного підпису та погодили, що визнають простим електронним підписом такі способи підписів позивача: ОТР-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках, або офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку, шляхом підписання, способами, що узгоджені сторонами вище, при цьому ідентичність укладення правочину, повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта [NUMBER] . У т. ІІІ на а.с. 15-18 наявна надана відповідачем копія умов надання банківських послуг від 09.07.2018 за підписом [PERSON] , де у пункті 4 вказано, що процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних, складає 43,2% річних та 42% річних і залежності від суми/ліміту кредиту. Також, із заяв про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.09.2021 (т. ІІ, а.с. 235 - т. ІІІ, а.с. 7) та від 20.10.2021 (т. ІІ, а.с. 209-231), вбачається, що відповідно до п. 1.3 процентна ставка річних, складає 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold (т. ІІ, а.с. 210 та т. ІІ, а.с. 236). Відповідачем до матеріалів справи долучено: копію розрахунку заборгованості за договором № SAMDNWFC00043717219 від 09.07.2018 укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , за період з 09.08.2018 по 07.07.2024 (т. ІІІ, а.с. 158-167); виписку за договором № б/н за період з 01.01.1999 по 09.07.2024 (т. ІІІ, а.с. 170-242). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України /далі - ЦК України/). Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 947/7686/20, провадження № 61-6423св23). Отже, суд в кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу позивача та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23). Разом з тим, для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). У справі, що є предметом розгляду, [PERSON] просить суд застосувати наслідки нікчемності Договору про надання банківських послуг за рахунком [NUMBER] в частині сплати відсотків за користування кредитом, а саме перерахувати розмір грошових коштів, які повинна сплатити [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», або які повинне повернути АТ КБ «ПриватБанк», на користь [PERSON] як надміру сплачені по кредиту кошти, без урахування незаконно нарахованих АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом та з урахуванням розміру перерахованих [PERSON] коштів на рахунок [NUMBER] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 № 725/3821/23 /61-15366св23/). Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Боржник може вимагати належного розрахунку заборгованості, а кредитор повинен виконати такий обов`язок, зокрема в разі задоволення вимоги про недійсність договору в частині, і така вимога є ефективною, оскільки унеможливить стягнення з позивача відповідної частини суми заборгованості. За наявності спору щодо проведення перерахунку заборгованості у кредитних правовідносинах, при задоволенні відповідної вимоги суд покладає такий обов`язок на кредитора (п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України) - банк або іншу фінансову установу, а не самостійно здійснює такий перерахунок, тому суд не визначає розмірів первісного зобов`язання та частини зобов`язання, яке підлягає перерахунку у зв`язку з його недійсністю, валюту зобов`язання, період перерахунку заборгованості, окремі складові вимог кредитора, які підлягають перерахунку тощо (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2023 у справі № 382/1621/21, провадження № 61-13123св23). Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з боржника коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Такий правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 03.02.2022 у справі № 758/10335/16 (провадження 61-17055св21). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17. Враховуючи наведене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав та інтересів, з огляду що не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту суд у межах даної справи не надає оцінку питанням, що стосуються суті спору. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20, провадження № 12-46гс22). Враховуючи, що судом не встановлено правових підстав для задоволення позову, то суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, зазначав, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed