Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 1988 року позивач разом зі своєю дружиною та дітьми з усного дозволу органу місцевого самоврядування вселився в житловий будинок [ADDRESS] . Так як з дружиною у позивача не склалися сімейні стосунки, у 2009 році вона забрала дітей і вони переїхали проживати в інше місце. На даному етапі позивачу не відомі точні адреси проживання ні бувшої дружини, ні дітей. Позивач з 1988 року по даний час проживає та зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується Випискою із погосподарських книг на 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки села Миньківці Білоцерківського району Київської області № 29 від 19.01.2024. Всі ці роки позивач сплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, тобто безперервно та відкрито володіє житловим будинком [ADDRESS] . Також право власності на вказаний будинок не зареєстровано ні за ким, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № БЦ 2043/1 від 22.09.2023 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377308274 від 06.05.2024. Коли в позивача постало питання оформлення права власності на житловий будинок, він звернувся до органу місцевого самоврядування - Сквирської міської ради і в усному порядку йому було рекомендовано звернутися з даним питанням до суду. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: -Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 73,5 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м. 17.05.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] адвокат Сікорська О.М. в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 23). Представник відповідача - Сквирська міська рада в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 32-33). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1, 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. 200, 206, 211, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на таке. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] безперервно та відкрито володіє (користується) нерухомим майном, а саме: житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Випискою із погосподарських книг на 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки села Миньківці Білоцерківського району Київської області № 29 від 19.01.2024 (а.с. 9). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377308274 від 06.05.2024, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , ні за ким не зареєстровано (а.с. 11). Також право власності на вказаний будинок не зареєстровано ні за ким, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит № БЦ 2043/1 від 22.09.2023 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377308274 від 06.05.2024 (а.с. 10). З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивача не пред`являв, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку він бажає це право зареєструвати. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років, а саме: з 1988 року, продовжує безперервно та відкрито володіти (користується) нерухомим майном - житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю за [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved