Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з ФОП [PERSON] на її користь авансову грошову суму , перераховану за не спожиті дизайнерські послуги у розмірі 39 000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору № 108-10 про надання дизайнерських послуг від 12 березня 2024 року, вона перерахувала на користь ФОП [PERSON] грошову суму у розмірі 39 000,00 грн, в якості авансового платежу, відповідно до п.3.4. розділу 3 договору, за забезпечення подальшого надання дизайнерських послуг у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується письмовою розпискою, з відміткою про прийняття грошових коштів у якості авансу останнього на примірнику договору № 108-10 від 12.03.2024 року. Натомість, починаючи з 12.03.2024 року дизайнерські послуги згідно із договором [PERSON] не надав. З метою врегулювання спору в досудовому порядку вона 29 квітня 2024 року направила на адресу відповідача заяву про повернення авансу, яку відповідач умисно не отримує, що приводить до висновку про небажання останнього вирішувати питання про повернення авансових коштів. За таких умов вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку. В силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 березня 2024 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір № 108-10 про надання дизайнерських послуг. Відповідно до п.1.1 вказаного договору виконавець бере на себе зобов`язання в порядку на умовах визначених цим договором, своїми силами і засобами, та за рахунок замовника виконати «Дизайн - проект за адресою: [ADDRESS] », а замовник зобов`язується прийняти результат таких проектних робіт і виплатити виконавцю вартість робіт. Кінцевий термін виконання проектних робіт за цим договором 50 робочих днів (п.2.9 договору). Ціна виготовлення дизайн проекту складає 581,00 грн на момент підписання договору за один квадратний метр площі приміщення, що при площі приміщення 123,8 кв.м становить 71 960, грн. (п. 3.2 договору). Договір набуває чинності з моменту підписання представниками сторін і діє до повного і належного його виконання (п.7.1 договору). Згідно розписки (яка міститься на зворотній стороні договору про надання дизайнерських послуг та написана власноручно [PERSON] ) [PERSON] отримав від [PERSON] 39 000,00 грн аванс на виконання робіт по дизайн проекту. Пункт 3.3 даного договору № 108-10 не має юридичної сили (а.с.4 оборот). В подальшому відповідач взяті на себе зобов`язання щодо виготовлення дизайн проекту не виконав, а взяті у позивача грошові кошти не повернув. 29.04.2024 року позивач направив відповідачу заяву, в якій просив повернути протягом 10 днів з дати отримання даної заяви аванс за дизайнерські послуги у розмірі 39 000,00 грн, оскільки умови договору не були виконанні. Вказана заява була залишена відповідачем без уваги. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В силу ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах: від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013 у справі № 6-17цс12 та Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18). Проаналізувавши вищевикладене, судом встановлено, що сторони уклали договір про надання дизайнерських послуг за формою, передбаченою чинним законодавством, сума грошей, передана позивачем відповідачу в розписці зазначені як аванс на виконання робіт по дизайн проекту, а не як завдаток, отже,умови договору про надання дизайнерських послуг № 108-10 від 12 березня 2024 року відповідачем не виконанні, а отже передані грошові кошти у розмірі 39 000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Суд, враховуючи положення ч.1 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 1211,20 грн судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved