Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

У грудні\~2021\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~солідарно з\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~користь АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»:\~заборгованість за\~період з\~23.11.2018\~року по\~23.11.2021\~року у\~розмірі 4944,73\~[Євро],\~що за\~курсом 30,05\~відповідно до\~службового розпорядження\~НБУ від\~23.11.2021\~року складає\~148589,14\~грн.\~станом на\~23.11.2021\~року за\~кредитним договором\~№ DNL0GK00006529\~від 07.03.2007\~року,\~яка складається\~з наступного:\~4944,73\~[Євро]\~-\~3\~%\~річних від\~простроченої суми.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що АТ\~КБ «Приват\~Банк» та\~ [PERSON] 07.03.2007\~року уклали\~кредитний договір\~DNL0GK00006529.\~Згідно договору\~АТ КБ\~«Приват Банк»\~зобов`язався надати\~Відповідачу 1\~кредит у\~розмірі 67094,32\~Євро на\~термін до\~07.03.2027\~року,\~а відповідач\~зобов`язався повернути\~кредит та\~сплатити відсотки\~за користування\~кредитними коштами\~в строки\~та в\~порядку,\~встановлених кредитним\~договором.\~ Між\~ЗАТ КБ\~«Приват Банк»\~та ЗАТ\~«АКЦЕНТ-БАНК»\~було укладено\~договір факторингу\~№1\~від 01.11.2007\~року.\~Таким чином,\~враховуючи вищезазначене,\~згідно до\~укладеного договору\~факторингу,\~ЗАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» відступає\~ЗAT\~«АКЦЕНТ-БАНК»\~у повному\~обсязі права\~вимоги до\~боржників.\~25\~квітня 2014\~року між\~ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»\~було укладено\~додаткового угоду\~до договору\~факторингу №1\~від 01.11.2007\~року.\~Враховуючи вищевикладене,\~на даний\~час кредитором\~за кредитним\~договором № DNL0GK00006529\~від 07.03.2007\~року та\~договором забезпечення\~є АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит. Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав. Прострочена сума заборгованості становить 54891,35 Євро. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором Відповідача-1 за період з 23.11.2018 року по 23.11.2021 року має заборгованість 4944,73Євро, яка складається з наступного 4944,73 Євро - 3 % річних від простроченої суми. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем [PERSON] подано заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вказано наступне. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2021 в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дніпровському районі м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості відмовлено. Оскільки вищевказаною постановою Дніпровського апеляційного суду в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі, прострочення у виконані зобов`язання не доведено, у ПАТ КБ «ПриватБанк» не існує права вимагати та у неї відсутній обов`язок щодо сплати 3% річних відповідно до вимог ст.625 ЦК України. 3% річних від суми простроченої позики нараховуються від дня, коли сума позики мала бути повернена, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних без стягнення вимоги, на яку вони нараховуються. Отже, наведені позивачем обставини та правові підстави не відають обставинам справи та суперечать вимогам чинного цивільного законодавства. Представником позивача\~надано відповідь\~на відзив,\~відповідно до\~якої вказано\~наступне.\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~ [PERSON] \~07.03.2007\~року уклали\~кредитний договір\~DNL0GK00006529.\~Згідно договору\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» зобов`язався\~надати відповідачу-1\~кредит у\~розмірі 67094,32\~[Євро]\~на термін\~до 07.03.2027\~року,\~а відповідач-1\~зобов`язався повернути\~кредит та\~сплатити відсотки\~за користування\~кредитними коштами\~в строю\~в порядку,\~встановлених кредитним\~договором. Між ЗАТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~та ЗАТ\~«АКЦЕНТ-БАНК»\~було укладено\~договір факторингу\~№ 1\~від 01.11.2007\~року.\~Таким чином,\~враховуючи вищезазначене,\~згідно до\~укладеного договору\~факторингу,\~ЗАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» відступає\~ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК»\~у повному\~обсязі \~вимоги до\~боржників.\~На підставі\~рішення загальних\~зборів акціонерів\~від 14.05.2009\~року було\~змінено тип\~Банку з\~Закритого акціонерного\~товариства АКЦЕНТ-БАНК\~на ПУБЛІЧНЕ\~АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО\~АКЦЕНТ-БАНК.25.04.2014\~року між\~ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»\~було укладено\~додаткову угоду\~до договору\~факторингу №\~1\~від 01.11.2007\~року.\~Враховуючи вищевикладене,\~на даний\~час кредитором\~за кредитним\~договором №\~DNL0GK00006529\~від 07.03.2007\~року та\~договором забезпечення\~є АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК». АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» свої\~зобов`язання за\~договором та\~угодою виконав\~в повному\~обсязі,\~а саме\~видав відповідачу\~кредит. Посилання відповідача на винесене рішення Дніпровського апеляційного суду по справі №2-1366/11 від 26 травня 2021 року є безпідставним адже вищезазначена справа мала інший предмет розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити по наступним підставам. 07.03.2007 року [PERSON] уклала договір №DNL0GK00006529 та отримала кредит у розмірі 67094,32 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.03.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором №DNL0GK00006529 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Позивач у позовній заяві просить стягнути заборгованість за період з 23.11.2018 року по 23.11.2021 року у розмірі 4944,73 Євро (3% річних від простроченої суми). Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17 (провадження № 61-30148св18) зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Отже, у розумінні наведених положень закону позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Суд зазначає, що для стягнення з позичальника 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, у останнього має бути невиконане грошове зобов`язання перед банком, яке визначене рішенням, тощо. Проте, позивачем вимогу про стягнення заборгованості за договором кредиту №DNL0GK00006529 не заявлено, тобто в цій справі предметом позову є лише стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Тобто, обставини, які б свідчили про прострочення позивальником зобов`язання, суд не встановлює. Крім того,\~слід зазначити,\~що постановою\~Дніпровського апеляційного\~суду від\~26\~травня 2021\~року у\~справі 2-1366/11 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до [PERSON] , [PERSON] та філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство Верус у Дніпропетровському районі м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості відмовлено. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: dismissed