Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого. Спадщину вона прийняла вчасно та звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, їхні спільні діти від прийняття спадщини відмовились. Під час перевірки обтяжень на спадкове майно було встановлено, що частки вказаної квартири перебуває під арештом. Підставою для обтяження є ухвала про забезпечення позову від 06.09.2007 Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. В січні 2024 позивач звернулась до відповідача із запитом, у відповідь на який їй було повідомлено, що у відповідача на виконанні перебував виконавчий лист Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27.01.2008 №2-727/07 на виконання якого 11.01.2010 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 29.03.2012 державний виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним фактичний виконанням, однак надати його копії неможливо, оскільки виконавче провадження знищене. Позивач зверталась до органів ДВС про скасування арешту, однак їй було відмовлено. За вказаних підстав, вона звернулась до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2024 вказану вище цивільну справу передано за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.04.2024 позовну заяву повернуто у зв`язку з тим, що вимоги ухвали суду від 25.03.2024 фактично не виконані. Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 29.05.2024 ухвалу суду від 02.04.2024 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для подання до суду позову з додатками для суду та їх копії для відповідача. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подав. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 07.10.2020 у справі №705/3876/18 (провадження 61-697св20). Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), як до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Обгрунтовуючи свій позов, позивач стверджує, що арешт накладений виконавчою службою у межах виконавчого провадження [NUMBER], однак зважаючи на те, що матеріали виконавчого провадження знищено, а саме провадження завершено, виконавча служба не може зняти арешти. Разом з тим, відповідно до листа Першого відділу ДВС у м.Вінниці №17126 від 30.01.2024, який суду надала сама ж позивач, на виконанні у відділі ДВС перебував виконавчий лист Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27.01.2008 №2-727/07, на виконання якого 11.01.2010 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 29.03.2024 державним виконавем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його повним фактичним виконанням. Згідно даних АСВВ в межах виконавчого провадження та інформації наданої позивачем у запиті щодо боржника, арешти не накладались (а.с.87). Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №364843626 сформованого 07.02.2024, підставою для обтяження частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , стала ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про забезпечення позову від 06.09.2007, реєстратор Могилів-Подільська міська державна нотаріальна контора, зареєстровано 12.09.2007, реєстраційний номер обтяження №5648875 (а.с.80). Тобто, з наданих до суду документів слідує, що відповідач арешту на вказане вище майно не накладав, а арешт був накладений Могилів-Подільською міською державної нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про забезпечення позову від 06.09.2007 Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач не може виступати належним відповідачем у даному спорі. При цьому, суд вже звертав увагу позивача на дану обставину у своїй ухвалі від 25.03.2024, на що відповідач уваги не звернув. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, яким мав би бути позивач, в інтересах якого вживались заходи забезпечення позову чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed