Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду зі\~згаданим позовом\~до [PERSON] ,\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Полтавській області\~про визнання\~недійсним рішення\~кадастрового реєстратора,\~на підставі\~якого було\~здійснено запис\~в поземельній\~книзі на\~земельну ділянку\~із кадастровим\~номером 5310200000:50:021:0120\~в розділ\~1\~від 16\~серпня 2021\~року за\~№ 004\~та скасувати\~цей запис.\~Встановити межу\~між земельними\~ділянками із\~кадастровим номером\~5310200000:50:021:0120\~та кадастровим\~номером 5310200000:50:021:0121\~у відповідності\~до її\~первинного розташування\~до порушення\~з боку\~ [PERSON] .\~у відповідності\~до додатку\~№ 2\~до висновку\~експерта №\~12-1-22\~ [PERSON] \~та зобов?язати\~ [PERSON] \~перенести існуючий\~паркан на\~цю межу.\~Стягнути з\~ [PERSON] \~заподіяні матеріальні\~збитки в\~розмірі 44\~651,60\~гривень та\~моральну шкоду\~в розмірі\~40\~000\~гривень,\~а також\~ з\~відповідачів стягнути\~судові витрати. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА: Заявлені вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121, яка знаходиться у складі земель садівничого товариство «Лісовод». Зазначене підтверджується копією державного акту на право приватної власності № ЯА 900262 від 10 січня 2005 року. Відповідач є власником сусідньої суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120, яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності № ПЛ 236968 від 10 січня 2006 року. Приблизно в 2019-2020 році між власниками зазначених ділянок почали виникати конфлікти з приводу межі між земельними ділянками. Відповідачка, користуючись тим, що позивач [PERSON] є людиною похилого віку, разом зі своїм чоловіком перенесли межу між земельними ділянками вглиб подвір`я [PERSON] , самочинно встановили на новій межі паркан та знищили замощення на земельній ділянці позивача, а також захопили ділянку труби поливу, яка була прокладена по межі їх ділянок ще в 1981 році, внаслідок чого [PERSON] змушений був прокладати нову ділянку труби для організації поливу своєї садової ділянки. Реагуючи на такі протиправні дії, позивач звертався до органів поліції з заявою, проте досудове розслідування досі триває, поновити порушені права на момент подання позову не вдалось. \~ \~ \~ \~Надалі, в 2021 році відповідач [PERSON] разом зі своїм чоловіком знову самовільно змінила межу земельних ділянок та пересунула цю межу ще більше вглиб території ділянки позивача та закріпила нове переміщення межі парканом. Внаслідок останнього захоплення ділянки відстань між самочинно встановленим парканом та стіною садівничого будинку позивача на даний момент складає 36 см, що унеможливлює його належну експлуатацію, та є порушенням норм планування та забудови населених пунктів. У подальшому відповідач замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж своєї ділянки в натурі (на місцевості). При розробленні технічної документації землевпорядник взяв за основу межі земельної ділянки, які збігались зі штучними лінійними спорудами, а саме парканом, який самовільно був встановлений відповідачем. Далі 16 серпня 2021 року на підставі цієї технічної документації нові, захоплені межі, були внесені до Державного земельного кадастру, що призвело до фактичного накладення земельної ділянки відповідача на частину земельної ділянки позивача. Встановлення спільної межі відбувалось без погодження з власником сусідньої земельної ділянки. Отже відповідач фактично захопив частину земельної ділянки [PERSON] .. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позивач просить визнати недійсним рішення кадастрового реєстратора, на підставі якого було здійснено запис в поземельній книзі на земельну ділянку із кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 в розділ 1 від 16 серпня 2021 року за № 004 та скасувати цей запис. А також відновити становище, яке існувало до порушення з боку відповідача [PERSON] , а саме відновити межу між земельними ділянками із кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 та кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 у відповідності до її первинного розташування до порушення з боку [PERSON] у відповідності до додатку № 2 до висновку експерта № 12-1-22 [PERSON] та зобов`язати [PERSON] адреса: [ADDRESS] , перенести існуючий паркан на цю межу. ???Стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 44\~651,60 грн, моральну шкоду в розмірі 40\~000 грн та понесені судові витрати. Представником позивача [PERSON] адвокатом Ульяновим Р.А., як у відповіді на відзив (а.с. 191-195, т. 1), так і у поясненнях під час судового розгляду, наголошував, що відповідач [PERSON] порушує право приватної власності позивача [PERSON] .. Спірна межа тривалий час, до 2019 року, проходила по трубі для поливу, але потім двічі самоуправно була змінена відповідачем та її чоловіком: спочатку влітку 2019 року, а потім ще раз - в 2021 році. Перший раз зміна межі між земельними ділянками супроводжувалась захопленням та демонтажем відповідної труби, по якій проходила зазначена межа та знищенням замощення, яке було на земельній ділянці [PERSON] , другий раз, у 2021 році - знову пошкодженням бетонного замощення. Внаслідок самочинної зміни меж з боку відповідача [PERSON] , фактична площа земельної ділянки позивача істотно зменшилась, тобто, мало місце порушення права власності [PERSON] на земельну ділянку. З приводу визнання недійсним рішення кадастрового реєстратора посилається на те, що оскільки координати земельної ділянки відповідача були внесені на підставі рішення вказаного реєстратора та земельна ділянка позивача зазнала фактичних змін, визнання недійсним рішення кадастрового реєстратора дозволить позивачу замовити та розробити технічну документацію зі встановлення меж своєї земельної ділянки в натурі, яка буде відповідати дійсності. Жодного натяку про визнання рішення реєстратора недійсним з підстав не погодження межі - у вимогах позивача не вбачається. Щодо не вжиття заходів досудового врегулювання спору зазначає, що відмова у доступі до правосуддя з цих підстав є неконституційною. Щодо звернення до адміністративного суду зазначає, що рішення кадастрового реєстратора впливає на обсяг цивільних прав позивача тобто порушено право власності позивача, в даному випадку вирішення цього спору спрямовано на поновлення порушених прав [PERSON] на право власності, тому такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Щодо розміру шкоди та витрат на правничу допомогу просить задовольнити повністю. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА [PERSON] та її ПРЕДСТАВНИКА [PERSON] (а.с. 151-160, 207-209, т. 1): Відповідачем [PERSON] 01.08.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити у позові в повному обсязі. Обґрунтування позиції відповідача зводяться до наступного. 1.Позивач не скористався можливістю досудового врегулювання спору між сторонами . До [PERSON] позивач не звертався з пропозицією погодити суміжну межу між їх земельними ділянками. 2.Право власності на земельну ділянку з кадастровим №5310200000:50:021:0120 зареєстроване у встановленому законом порядку на підставі розробленої технічної документації. Непогодження меж земельної ділянки не може бути підставою для відмови у затвердженні технічної документації. 3.У позивача [PERSON] взагалі відсутнє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 з визначеними в натурі межами, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку не є правовстановлюючим документом, отже неможливо порушити право, яке не існує. Тому вимоги позивача є безпідставними. 4.Оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку не підтверджено, [PERSON] ніяким чином не порушила його право, отже підстави для стягнення з відповідача матеріально та моральної шкоди відсутні. Крім того позивачем не доведено, що саме [PERSON] переставляла паркан та руйнувала замощення. А шкода, відповідно до вимог цивільного законодавства, відшкодовується особою, яка її спричинила. 5.Позивачем подано позов до місцевого суду з порушенням предметної юрисдикції, оскільки заявлено вимогу про визнання рішення державного реєстратора недійсним та скасування відповідного запису, даний спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. 6.Крім того, задоволення вимог позивача призведе до припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, що є неприпустимим, оскільки розробивши нову технічну документацію, [PERSON] буде позбавлена можливості зареєструвати земельну ділянку з новими межами. 7.Вимога позивача про встановлення межі між суміжними земельними ділянками не є компетенцією суду. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] та її представник адвокат Єрмоленко О.В. просили суд відмовити позивачу у задоволенні його позову у повному обсязі. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА ГУ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ у ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ: Відповідач 2 не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, проте у своїх поясненнях представники відповідача під час судового розгляду у судових засіданнях заперечували проти задоволення позову, оскільки відповідач [PERSON] першою зареєструвала право власності на земельну ділянку, межі визначені технічною документацією, яка розроблена відповідно до чинного законодавства, отже [PERSON] здійснила усі необхідні дії для реєстрації земельної ділянки відповідно до Закону. Крім того, просили відмовити у задоволенні позовних вимог до них як відповідача, оскільки вони ніяким чином не порушили право [PERSON] , а отже є неналежним відповідачем. РУХ СПРАВИ ТА ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ. Ухвалою суду від 05.07.2023 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Відповідачем [PERSON] 18.07.2023 отримано вищезазначену ухвалу разом із позовною заявою та додатками до неї. Відзив на позовну заяву направлено до суду та позивачу 27.07.2023, тобто у п`ятнадцятиденний строк, встановлений судом для надання відзиву. Ухвалою суду від 26.09.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги повністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ульянов Р.А. просив позов задовольнити повністю з урахуванням обставини, викладених у позовній заяві. Підкреслив, що просить суд відновити права [PERSON] , тому формулювання у позовній заяві «встановити межу» вважати відновленням межі, яка існувала до порушення, що узгоджується з фактичними обставинами справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єрмоленко О.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позовної заяви відмовити повністю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Даниленко Я.П. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Повідомила, що у 2005-2006 роках усім членам садового товариства «Лісовод» були видані державні акти на право власності на земельні ділянки зі встановленими межами, які після введення Державного земельного кадастру були перенесені до нього. Державним кадастровим реєстратором на підставі технічної документації, яка виготовлялась сертифікованим землевпорядником за заявою [PERSON] , були внесені відомості до Державного земельного кадастру. Безпідставно скасовувати рішення державного кадастрового реєстратора, оскільки ним були внесено відомості до Державного земельного кадастру виключно на підставі виготовленої технічної документації [PERSON] . Відповідно до Поземельної книги не порушено межі земельної ділянки позивача [PERSON] .. Згідно технічної документації ніяких накладок немає, [PERSON] першою звернулась до реєстратора, нею були дотримані всі процедурні питання відповідно до вимог земельного законодавства для реєстрації права власності на земельну ділянку. Отже, вважала вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні брали участь свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] показала суду, що позивач є її батьком. У 2016 році, коли вона приїжджала на дачу до батька, поливна труба була межею між земельними ділянками батька та [PERSON] . У 2019 році чоловік [PERSON] самостійно, без погодження з батьком (позивачем у справі) зруйнував бетонне замощення, яке пролягало по поливній трубі та встановив паркан на території дачної ділянки батька. Батьку прийшлось заново прокладати доріжку та робити відгалуження від поливної труби. Батько прокладав доріжку неодноразово, але чоловік [PERSON] постійно переносив паркан вглиб ділянки батька. Тому йому прийшлось викласти трубу зігзагом, щоб була можливість поливу його дачної ділянки. Зруйнована доріжка вела до туалету, який батьку також прийшлось перенести вглиб своєї ділянки. Після останнього перенесення паркану на 1,5 метри, залишилось мало місця щоб обходити дім. Труба була завжди межею між земельними ділянками. Батько не давав дозвіл на переміщення паркану, звертався до поліції щодо самозахвату з боку відповідача. Приїздила поліція з геодезистом у 2020 році Ніяких перепланувань батько не робив. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] показав суду, що він є бувшим головою СТ «Лісовод». Усім членам кооперативу давали по 5-6 соток, хоча фактично всім учасникам товариства дали по 4 сотки. Раніше парканів не було тому межі земельних ділянок проходили по поливній трубі, яка йде через усі ділянки кооперативу, а паркани встановлювались за згодою сторін. На даний час межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] змінилась, змістилась вглиб ділянки [PERSON] .. Повідомив, що не бачив, як виміряли земельну ділянку [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] є його дідусем, на момент видачі земельних ділянок визначали межу по трубі, новий володілець, тобто відповідач [PERSON] поставила сітку між її земельною ділянкою та ділянкою [PERSON] , самостійно змінивши кордони. Потім ще раз переставляла паркан. Повідомив, що йому не відомо про звернення до геодезистів дідусем, чи до когось іншого, і він не знає про вирішення конфлікту іншим чином. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] показала суду, що вона є дружиною онука позивача [PERSON] .. Зазначила, що не може назвати точний час та рік, коли сусід дідуся почав залазити на територію позивача, завжди поливна труба розділяла земельні ділянки, а зараз труба на території відповідача [PERSON] , бетонна доріжка була зруйнована, відповідач отримала більше території за рахунок ділянки [PERSON] . ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ: Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 900262 від 10.01.2006, виданого на підставі рішення 41 сесії Комсомольської міської ради IV скликання від 18.08.2005, підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку 0,0517 га з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 (а.с.13, т. 1). Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 236968 від 10.01.2006, виданого на підставі рішення 41 сесії Комсомольської міської ради IV скликання від 18.08.2005, підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку 0,0493 га з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 (а.с.161, т.1). Зазначені вище земельні ділянки, які належать [PERSON] та [PERSON] є суміжними. Між власниками цих земельних ділянок виник спір щодо спільної межі. У 2019 році, а саме 03.07.2019 [PERSON] звернувся до ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з письмовою заявою, що в квітні 2019 року власниця земельної ділянки № [NUMBER] в СТ «Лісовод» [PERSON] самовільно перенесла огорожу, змістивши її на земельну ділянку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , тим самим захопила 1,8 м. його земельної ділянки та завдала йому матеріальних збитків, оскільки зруйнувала залізобетонне замощення довжиною 12 метрів, пошкодила інше майно, знищила багаторічні насадження. Зазначене підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019170080000598 від 04.07.2019 та заявою [PERSON] від 03.07.2019 (витребувані матеріали кримінального провадження №12019170080000598, а.с.1, 5). Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні доведено, що у період з 2019 року по 2021 рік чоловік [PERSON] двічі переміщував паркан між дачними ділянками сторін спору вглиб ділянки [PERSON] , після останнього переміщення паркану, відстань між дачним будинком [PERSON] та цим парканом склала менше пів метра. Крім того, показаннями свідків доведено, що чоловік відповідача двічі знищував бетонне замощення [PERSON] , останньому прийшлось установити відгалуження від поливної труби, яка проходила через усі дачні ділянки. Висновком експерта №12/1-22 [PERSON] встановлено, що після перенесення суміжної межі в бік земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 (власник [PERSON] ), відстань від межі до належного йому садового будинку з боку тильного фасаду становить 0,36 м, що порушує нормативні вимоги, встановлені п.6.1.48 підрозділу Дачна та садова забудова ДБН Б.2.2-12.2019 «Планування та забудова територій» (т.1, а.с.50) Таким чином показання свідків та встановлені експертом обставини узгоджуються між собою. У свою чергу відповідачем [PERSON] у відповіді свідка відповідно до ст.93 ЦПК України зазначила, що поливною трубою користувався виключно позивач [PERSON] , при цьому він захватив частину належної їй земельної ділянки, оскільки через неправильне розташування його будинку, він намагався за рахунок її земельної ділянки зробити заїзд до себе у двір не з вулиці, а з боку її земельної ділянки, що є протиправним. Окрім цього, навпроти земельної ділянки [PERSON] був розташований капітальний гараж, який ним був збудований, а тому він і намагався використати її земельну ділянку в якості свого заїзду. Крім того, демонтаж поливної труби здійснив сам позивач [PERSON] та переніс її, оскільки вважав, що труба проходить неправильно. Паркан із сітки був встановлений ( [PERSON] ), але згідно розрахунків та вимірів землевпорядника, який дослідивши територію її земельної ділянки визначив дозволені пункти розташування паркану. Встановлення паркану відбувалось за погодженням із позивачем [PERSON] , який на момент встановлення паркану надавав згоду на розташування паркану із сітки, жодного самовільного встановлення сітки з її боку не було. Суд прийшов до переконання, що зазначені твердження відповідача спростовуються показаннями свідків, висновками експертів та матеріалами кримінального провадження №12019170080000598. Повертаючись до хронології подій, [PERSON] 07.06.2021 звернулася із заявою до ФОП [PERSON] про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для колективного садівництва на території ГО СТ «Лісовод» м. Горішні Плавні Полтавської області (а.с.37, 129, т.1). З пояснювальної записки ФОП [PERSON] вбачається, що в ході виконаних робіт проведено уточнення меж і площі земельної ділянки та виявлено, що до автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру неправильно внесені суміжні земельні ділянки за кадастровими номерами: 5310200000:50:021:0147, яка знаходиться у власності [PERSON] (поворотні точки 7,8 мають бути спільними); та 5310200000:50:021:0121, яка знаходиться у власності [PERSON] (перетинаються межі земельної ділянки). Коригування відхилення у значеннях координат поворотних точок меж земельних ділянок від значень, що відповідають їх фактичному місцю розташування в натурі (на місцевості) сертифікований інженер-землевпорядник здійснює за умови незмінності значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж відповідних земельних ділянок (пункт 156-4 «Порядку ведення Державного земельного кадастру»), що в даному випадку є неможливим. До автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру внесення таких змін зі зміною конфігурації земельної ділянки здійснюється тільки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Технічна документація розробляється з метою\~виправлення даних земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 та внесення змін до автоматизованої системи ведення ДЗК. У відповідності до пункту 3.8 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» межі земельної ділянки визначені в натурі та збігаються зі штучними лінійними спорудами і рубежами (кути паркану, опори паркану). Межові знаки встановленого зразка не закріплювались. У матеріалах технічної документації на земельну ділянку [PERSON] відсутнє погодження меж із суміжними землекористувачами (а.с. 163, т.1). Отже, матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] в натурі - підтверджено, що інженер-землевпорядник за основу для межі земельної ділянки взяв кути паркану та його опори. Тобто, на момент проведення зазначених дій землевпорядником у 2021 році, паркан вже був встановлений та проходив по спірній межі між суміжними земельними ділянками. Зазначену межу з її поворотними точками і було зареєстровано державним реєстратором на підставі технічної документації. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що заступником начальника управління відділу № 5 управління у Кременчуцькому районі головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Тетяною Пугач на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] » до відомостей Державного земельного кадастру були внесені зміни у координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 на підставі заяви [PERSON] від 02.08.2021, про що здійснено запис в Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 в розділ 1 від 16.08.2021 за № 004. Замовником вищезазначеної документації була [PERSON] , яка є власником вказаної земельної ділянки (т. 1, а.с.75). У поземельну книгу земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0120 записом від 16.08.2021 № 004 внесено зміни про виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки на підставі звернення заявника від 02.08.2021 № ЗВ-9201167942021 (т.1, а.с.102-115). Також висновком експерта №12/1-22 [PERSON] встановлено, що на дату проведення цього дослідження фактично в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 487,48 м2, що на 5,52 м2 менше, ніж належить згідно правоустановчих документів, фактично в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 490,93 м2, що на 26,07 м2 менше, ніж належить згідно правоустановчих документів (що підтверджується додатком № 1 «Схема фактичного використання земельних ділянок»). В додатку № 2 «Схема конфігурації земельних ділянок відповідно до їх первинного розташування (межа - по трубі технічного водопостачання)» зазначено площу та конфігурацію земельних ділянок в разі проходження межі між цими ділянками умовно по трубі технічного водопостачання, за якою: площа земельної ділянки кадастровий №5310200000:50:021:0120, належної на праві власності [PERSON] становить 472,29 м2, що на 20,71 м2 менше, ніж належить згідно правоустановчих документів, площа земельної ділянки кадастровий №5310200000:50:021:0121, належної на праві власності [PERSON] становить 505,21 м2, що на 11,79 м2 менше, ніж належить згідно правоустановчих документів. Надати варіант розміщення земельних ділянок з кадастровим №5310200000:50:021:0120 та кадастровим №5310200000:50:021:0121 у суворій відповідності з площами, зазначеними в правоустановчих документах, не представляється можливим, оскільки сумарна площа досліджуваних земельних ділянок переданих у власність згідно правоустановчих документів складає 1010 м2 (кадастровий №5310200000:50:021:0120 власник [PERSON] 493 м2, кадастровий №5310200000:50:021:0121 власник [PERSON] 517 м2 ), а фактично наявна на місцевості сумарна площа на 32,5 м2 менше і становить 977,5 м2. При цьому відстань від спільної межі до належного [PERSON] садового будинку з боку титульного фасаду (при такому розташуванні спільної межі) становитиме 1,19, що відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12.2019 «Планування та забудова територій» щодо нормативних відстаней до межі земельних ділянок можливості догляду за будинками і здійснення їх поточного ремонту (т. 1, а.с.47-55). Висновком експерта №9-21 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 5310200000:50:021:0121, розташованої в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод», зробленого на запит ВП №2 Кременчуцького РУП в Полтавській області, встановлено, що в результаті тахеометричного знімання території земельної ділянки, кадастровий номер 5310200000:50:021:0121, розташованої в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод», виконаного підприємством «Архітектура і кадастр» встановлено, що має місце накладення вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки; вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню зруйнованих споруд, які знаходились на вказаній земельній ділянці № 27, розташованій в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод» становить 31604 (тридцять одна тисяча шістсот чотири) грн. (т.1, а.с.17-26). Висновком експерта № 25-23 від 03.05.2023 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження бетонного вимощення на земельній ділянці № 27, розташованій в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод», вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню бетонного вимощення на земельній ділянці № 27, розташованій в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод», у зв`язку з його пошкодженням, становить 13 047,60 грн. (тринадцять тисяч сорок сім). Додатком № 1 з «Фототаблицею» на 6-ти аркушах, надано зведений кошторисний розрахунок (а.с.58), локальний кошторис (а.с.59) та відомість ресурсів (а.с.60) до висновку експерта № 25-23. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ, НОРМИ ПРАВА, ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. З приводу наявності у позивача відповідного права. Відповідно до\~ст.16 ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Таким чином повинно бути доведено, що особа має певне право чи інтерес і зазначені право чи інтерес порушені, оспорені чи невизнані. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що порушено його право приватної власності на земельну ділянку. Матеріалами справи\~повністю доведено,\~що [PERSON] \~є власником\~земельної ділянки\~площею 0,0517 га з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121. Зазначене право власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 900262 від 10.01.2006, виданим на підставі рішення 41 сесії Комсомольської міської ради IV скликання від 18.08.2005. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єрмоленко О.В. наголошував на тому, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації речового права у встановленому законом порядку. Суд погоджується, що з 01.01.2013 законодавець визначив нові підстави та порядок набуття права власності на земельні ділянки. Так, відповідно до ч. 9, 10 статті 79-1 чинного Земельного кодексу України земельна ділянка\~може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у\~Державному земельному кадастрі. Частиною четвертою цієї статті зазначено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Проте, суд звертає увагу, що [PERSON] зазначена земельна ділянка була набута у встановленому законом порядку до набуття чинності вказаних вище норм. Відповідно до частини третьої статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно частини першої статті 126 Земельного кодексу у редакції, чинній станом на 10.01.2006 (дата видачі державного акта [PERSON] ), право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Відповідно до п. 4 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі, якщо земельні ділянки зареєстровані до набрання чинності цим законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. З аналізу зазначених норм слідує, що після набуття чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» та встановлення нового порядку набуття права власності на земельні ділянку, інформація про вже сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами підлягає автоматичному перенесенню до Державного земельного кадастру. Внесення змін до Державного земельного кадастру при виявленні невідповідності фактичної площі, меж чи іншого, проводиться на підставі технічної документації із землеустрою за письмовим погодженням із власником суміжної ділянки. Проте, суд підкреслює, це не є обов`язком власника земельної ділянки, набутої до 01.01.2013, це є його правом. [PERSON] таким правом не скористався, однак його правовий статус як власника земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 не змінився. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про те, що за відсутності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, [PERSON] не може вважатися її власником, саме право власності на земельну ділянку відсутнє, а отже [PERSON] не порушила того права, якого не існує. Оскільки належними та допустимими доказами доведено існування майнового права у позивача, наступним підлягає встановлення факту його порушення певними особами, на думку позивача, відповідачами у цій справі. З приводу доведеності порушеного майнового права позивача. Показаннями свідків, матеріалами кримінального провадження № №12019170080000598, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2019, встановлено, що починаючи з 2019 року відповідач [PERSON] (за допомогою чоловіка) без погодження із сусідом суміжної земельної ділянки [PERSON] двічі переносила спільну межу, що призвело до фактичного часткового накладення земельної ділянки відповідача [PERSON] на земельну ділянку позивача [PERSON] .. Також висновком експерта [PERSON] зафіксовано, що після перенесення суміжної межі в бік земельної ділянки з кадастровим номером 5310200000:50:021:0121 (власник [PERSON] ), відстань від межі до належного йому садового будинку з боку тильного фасаду становить 0,36 м, що порушує нормативні вимоги, встановлені п.6.1.48 підрозділу Дачна та садова забудова ДБН Б.2.2-12.2019 «Планування та забудова територій». І вже у подальшому, у 2022 році встановлена межа відповідачем [PERSON] була зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, при цьому межі земельної ділянки були визначені в натурі та збігаються зі штучними лінійними спорудами і рубежами - кутами паркану, опорами паркану, встановленого власником суміжної земельної ділянки [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] посилався на постанову Верховного Суду від 16.06.2020 № 285/1018/18, в якій зазначено, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її частини земельної ділянки діями відповідача щодо побудови нового паркану з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками, а також, що показання свідків при вирішенні спору з визначення спільної межі між суміжними земельними ділянками не є допустимими доказами. Суд повністю погоджується з такою позицією Верховного Суду, оскільки механізм встановлення меж земельної ділянки в натурі передбачає певний складний комплекс вимірювальних та інших заходів, який прямо передбачений законодавством, зокрема Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376. Тому суд звертає увагу, що в справі, яка розглядається, суд бере до уваги показання свідків тільки в частині підтвердження тієї обставини, що відповідач [PERSON] як власник сусідньої земельної ділянки двічі переносила паркан. Крім того, ця обставина також підтверджується заявою відповідача [PERSON] згідно статті 93 ЦПК України, в якій вона визнала, що паркан із сітки дійсно був встановлений нею. (т. 1, а.с. 207-209). У зазначеній заяві відповідачем [PERSON] зауважено, що паркан був встановлений відповідно до детальних розрахунків та вимірів землевпорядника. Проте зазначене твердження спростовується матеріалами справи. Так, згідно витягу з ЄРДР [PERSON] 03.07.2019 звернувся до ВП №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з письмовою заявою, що в квітні 2019 року власниця земельної ділянки № [NUMBER] в СТ «Лісовод» [PERSON] самовільно перенесла огорожу, змістивши її на земельну ділянку № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , тим самим захопила 1,8 м. його земельної ділянки та завдала йому матеріальних збитків, оскільки зруйнувала залізобетонне замощення довжиною 12 метрів, пошкодила інше майно, знищила багаторічні насадження. Тобто перенесення огорожі відбулось у 2019 році. Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] в натурі (на місцевості) відповідач подала заяву про виготовлення цієї технічної документації 07.06.2021, майже 2 роки поспіль. Спільну межу між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] було прив`язано до кутів та опори існуючого паркану. Суд аналізував твердження представника [PERSON] про те, що межі земельної ділянки [PERSON] в натурі не встановлювались, тому немає підстав для відновлення певної межі, яка не була встановлена. Представник ГУ Держгеокадастру також наголошував на тому, що якщо спільна межа вже встановлена та зареєстрована на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, інший суміжний землекористувач чи власник відштовхується уже від цієї межі при розробленні технічної документації на свою земельну ділянку. На ці твердження суд зазначає наступне: земельні ділянки позивача та відповідача 1 були сформовані, присвоєні кадастрові номери ще у 2005-2006 роках, були видані державні акти на право власності на ці земельні ділянки з визначенням меж. У зв`язку зі змінами в законодавстві, інформацію про земельні ділянки, у тому числі межі, поворотні точки, площу були перенесені до Державного земельного кадастру. У разі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З технічної документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] вбачається, що підставою для її проведення є виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки. Як раз оскаржуваним записом № 004 від 16.08.2021 в Поземельній книзі було змінено координати поворотних точок меж земельної ділянки, які по суті відображають місце розташування опори та кутів паркану, встановленого [PERSON] . Згідно висновку №12/1-22 від 30.12.2022 на дату проведення дослідження на карті земельного кадастру спостерігається наявність накладки-перетину суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами 5310200000:50:021:0120 та 5310200000:50:021:0120. Зазначене свідчить, що в Державному земельному кадастрі наявна інформація щодо меж земельної ділянки [PERSON] . Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим\~погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] самовільно, протиправно, без погодження з позивачем змінила спільну межу, а потім її зареєструвала на підставі технічної документації, чим порушила право власності позивача. Таким чином в інший спосіб, крім судового позивач не має можливості захистити своє майнове право. З приводу ефективності та належності обраного позивачем способу захисту своїх цивільних прав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Як зазначалось вище, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення, а також відшкодування майнової та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~У прохальній частині позовної заяви представник [PERSON] просить суд встановити межу між земельними ділянками сторін у відповідності до її первинного розташування до порушення з боку [PERSON] . Представником позивача неправильно застосовано юридичну техніку, проте, уникаючи надмірного формалізму, на що постійно звертає увагу Верховний Суд, та виходячи зі змісту вимоги про первинне розташування межі до порушення з боку [PERSON] , суд вважає, що позивач фактично просить суд відновити становище, яке існувало до порушення, тобто відновити межу, яка розділяла земельні ділянки сторін до перенесення огорожі відповідачем [PERSON] . Тому в такому випадку суд не буде виходити за межі позовних вимог, якщо дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] протягом всього судового розгляду наголошував на тому, що визнання недійсним рішення кадастрового реєстратора не буде ефективним способом захисту, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі потребує позасудової процедури, та скасування запису в поземельній книзі, вчиненого кадастровим реєстратором, призведе до припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, що є неприпустимим. Суд категорично не погоджується з висновком представника в частині правового наслідку скасування запису в поземельній книзі, оскільки такий захід не призведе до припинення права власності [PERSON] на її земельну ділянку. Скасувавши спірний запис в Поземельній книзі, яким змінено координати поворотних точок меж земельної ділянки, в Поземельній книзі залишаться відомості, які були перенесені до Державного земельного кадастру з Державного реєстру земель. Отже саме право власності на земельну ділянку [PERSON] припинено не буде. З приводу позасудового порядку відновлення меж земельної ділянки суд повністю погоджується та підкреслює, що визнавши недійсним рішення державного реєстратора, на підставі якого було здійснено спірний запис в поземельній книзі від 16.08.2021, сторони зможуть розробити технічні документації із землеустрою та у встановленому законом порядку внести нові дані до Державного земельного кадастру з дотриманням права власності кожного на свою земельну ділянку, що узгоджується з наступними правовими норами. Статтею 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що зміни до відомостей про земельну ділянку вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом. У відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі. Частиною 1 ст. 21 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що\~відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: \~на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених\~статтею 79-1\~Земельного кодексу України, при їх формуванні; \~на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до\~статті 107\~Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; \~на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;\~на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державний земельний кадастр"\~державний кадастровий реєстратор:\~здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;\~перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;\~формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;\~здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;\~присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;\~надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;\~здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;\~передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Процедура та підстави виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру, визначені пунктами 138-161 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051 (далі Порядок №1051). \~ \~ \~ \~Згідно пункту 118 Порядку №1051 внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду цільового призначення). Приписами частини 5 ст. 24 Закону України "Про Державний земельні кадастр" передбачено, що\~державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:\~перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;\~за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Як вбачається з викопіювання з карти земельного кадастру, фрагмент території СТ «Лісовод» (висновок експерта № 12/1-22) існує накладення двох земельних ділянок. У зв`язку із накладкою земельної ділянки, [PERSON] позбавлений можливості зареєструвати в Державному земельному кадастрі свою земельну ділянку. Тому в даному випадку позасудове врегулювання спору на стадії, коли [PERSON] вже зареєструвала земельну ділянку з новими межами, неможливий, а обраний позивачем спосіб захисту в частині скасування запису кадастрового реєстратора в поземельній книзі є ефективним, належним та не призведе до порушень майнових прав відповідача [PERSON] . З приводу позовної вимоги про відновлення спільної межі між земельними ділянками сторін до порушення з боку [PERSON] . Поняття встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)\~ це визначення за допомогою геодезичних пристроїв місця знаходження поворотних точок меж земельної ділянки та їх закріплення межовими знаками. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. Суд дійшов висновку, що [PERSON] самостійно, протиправно змінила межу між земельними ділянками сторін, яка тривалий час, починаючи з 1981 року пролягала по трубі водопостачання. Внаслідок чого загальна площа земельної ділянки [PERSON] зменшилась на 26,07 кв.м, ніж передбачено правоустановчими документами. Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням\~земельної ділянки. Суд вважає висновок експерта №12/1-22 від 30.12.2022 належним та допустимим доказом у справі. Доказів, які б свідчили про його недопустимість, відповідачем [PERSON] не надано. З 2006 року по 2019 рік сторони користувались земельними ділянками зі спільною межею по трубі водопостачання. Ніяких спорів з цього приводу не виникало. І саме через перенесення огорожі відповідачем [PERSON] , виник спір, який, як встановлено вище, може бути вирішений тільки у судовому порядку. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відновлення межі між земельними ділянками з кадастровими номерами 5310200000:50:021:0120\~та 5310200000:50:021:012 відповідно до додатку №2 до висновку експерта №12-1-22 буде законним та справедливим. Суд наголошує, що таким чином буде визначено спільну межу, інші межі можуть бути приведені у відповідність з правоустановчими документами на підставі технічної документації із землеустрою та зареєстровані у подальшому згідно Закону. Щодо вирішення спору за правилами цивільного судочинства та належного відповідача у справі. Частиною 2 статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідач у справі - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, відносно яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18 визначив поняття неналежного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Згідно Постанови Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 826/6720/17, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17 визначено, що якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 15.07.2015) і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. При цьому, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто йдеться про правовідносини, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором. Тому твердження представника відповідача [PERSON] щодо розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства не беруться судом до уваги. Також суд дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру в Полтавській області є неналежним відповідачем у справі. По суті, ця особа повинна мати процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки задоволення вимог позивача може вплинути на її права та обов`язки. Щодо вимоги про стягнення матеріальних збитків. Відповідно до\~статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Внаслідок неправомірних дій відповідача, про що було встановлено вище та доведено належними та допустимими доказами, [PERSON] була завдана матеріальна шкода внаслідок першого та другого знищення бетонного заміщення. Висновком експерта № 9-21 за результати проведення будівельно-технічного дослідження земельної ділянки № [NUMBER] , розташованої в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод», вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню зруйнованих споруд, які знаходились на вказаній земельній ділянці № [NUMBER] , розташованій в межах м. Горішні Плавні Полтавської області в СТ «Лісовод» становить 31 604 (тридцять одна тисяча шістсот чотири) грн. Обґрунтовуючи позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 44 651 грн 60 коп. позивач посилався також на висновок експерта № 25-23 від 03.05.2023 (а.с.56-74), згідно якого вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню бетонного вимощенню в зв`язку з його пошкодженням становить 13\~047 грн 60 коп. Ним були понесені витрати на проведення експертизи № 9-21 від 28.04.2021 у розмірі 1 500 грн та 100 грн за виготовлення відповідної копії висновку, витрати на проведення експертизи № 25-23 від 03.05.2023 становлять 2\~000 грн. Відповідачем [PERSON] не було надано доказів на спростування розміру завданої шкоди, тому суд бере за основу розмір збитків, визначений у експертних досліденнях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. \~ \~ \~ \~Ураховуючи те, що згідно чинного законодавства відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, суд дійшов висновку про те, що вимога про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 44\~651 грн 60 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] особисто не руйнувала бетонне замощення, згідно показань свідків, ці роботи проводив її чоловік, тому вона не може бути особою, яка заподіяла шкоду, а отже відсутні підстави для її відповідальності. У даному випадку особою, яка завдала шкоду [PERSON] є власник земельної ділянки. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України\~ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначені\~підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Обґрунтовуючи завдану моральну шкоду, позивач [PERSON] посилається на неправомірні дії відповідача, які були спрямовані на порушення його права власності, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала в необхідності зміни свого життя, душевних переживаннях з приводу неправомірних дій відповідача, необхідності вживати заходів до усунення зазначених порушень шляхом звернення до фахівців та правоохоронних органів, втрати часу та додаткових зусиллях з необхідності налагодження свого життя. З урахуванням тривалості порушення прав позивача, його похилого віку, ступеня завданих душевних страждань, вважає заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 40\~000 гривень. Відповідно до п.3 Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] [PERSON] дійсно було завдано моральних страждань, позивач є особою похилого віку, з 1981 року, будучи членом садового кооперативу, володіє та користується своєю земельною ділянкою, облаштував її до своїх потреб: виклав бетонну доріжку до туалету, налагодив полив, проте власником суміжної земельної ділянки [PERSON] двічі було зруйновано замощення (майно позивача), [PERSON] був вимушений переобладнати відгалуження від поливної труби, звертатись до правоохоронних органів та суду для відновлення його прав. Суд, крім іншого, враховує тривалість порушень з боку [PERSON] , що починає свій відлік з 2019 року, тому бере до уваги доводи позивача та вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення у повному обсязі. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить відповідна квитанція (а.с.1а). Виходячи з позиції відповідача [PERSON] та його представника, висловленої у судовому засіданні, вони позов не визнають у повному обсязі та просять суд відмовити у його задоволенні. Отже підстав для застосування норм статті 142 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає. Тому судовий збір відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved