Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що він є пенсіонером за віком, непрацездатним. Наразі позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі через те, що з віком у нього розвинулася низка захворювань ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, які потребують періодичного обстеження та постійного лікування, а ліки є дороговартісними і його пенсії недостаньо для їхнього придбавання. [PERSON] є його сином, який не надає матеріальної допомоги на його утримання, до якої входить лікування, житлово-комунальні послуги та інші витрати. З посилання на відповідні правові норми, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду, довічно. Ухвалою суду від 06.08.2024 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 02.09.2024. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Чайки С.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 27.08.2024 через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив судове засідання проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.1979. Згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 18.04.2013, позивач [PERSON] є пенсіонером за віком. Відповідно до медичної документації, [PERSON] хворіє дисцинкуляторною енцефалопатією ІІ змішаного ґенезу, гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, ІХС дифузійним кардіосклерозом СН ІІ ФК ІІ (а.с.11-12). З довідки про доходи № 3469 4246 0102 1451, встановлено, що дохід [PERSON] за період з 01.12.2013 по 31.05.2024 складає 21\~938,10 грн.(а.с.13). Відповідно до квитанцій, [PERSON] витрачає значні кошти на придбання ліків, продуктів харчування, житлово-комунальні послуги (а.с. 15-20). Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку та інваліди I, II та III груп. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року, справа № 210/2171/16-ц, провадження № 61-20845св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 301/1359/16-ц, провадження № 61-14991св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, справа № 401/1222/18, провадження № 61-15147св19; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року, справа № 569/14108/17, провадження № 61-12448св19. Згідно з статті 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч. 2 ст.205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Суд, враховує обставини справи, що позивач є пенсіонером за віком має низку захворювань, тобто в правовому розумінні непрацездатний, отримує мінімальну пенсію, якої не вистачає для життя та сплати комунальних послуг, доказів неможливості сплати аліментів на утримання батька не надано, відсутні обставини для звільнення відповідача від обов`язку утримувати своїх батьків, тому приходить до висновку, що [PERSON] потребує утримання від свого сина [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1\~211, 20 грн, оскільки позивач від його сплати звільнений. На підставі викладеного і

Outcome: approved