Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Зміст позовних вимог. У травні 2024 року представник позивача адвокат Ієговська А.О. звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Страхова група «ТАС» (приватна), в якій просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суми інфляційних збитків у розмірі 46145,82 грн; суму нарахованої пені у розмірі 68625.86 грн.; суму 3 % річних за користування коштами у розмірі 5676,46 грн. Позов мотивує тим, що 10.03.2021 року в Одеській області у м. Роздільна відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] [INFO] , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2109" р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Оскільки Позивач - мати та законний представник малолітньої дитини загиблого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з його смертю останній спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР722.1863, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.03.2021 року. 18.01.2021 р. Відповідачу було подано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обґрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Вказані документи Відповідач отримав 29.10.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення №0505029693034 від 29.10.2021 року. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування Відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. 23.02.2022 року на банківські реквізити Позивача, Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 49 866,00 грн., з якого сума страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди складає 14 666,66 грн., та сума страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника складає 35199,34грн., що підтверджується листом страховика за вих. № 03457/7122 від 15.02.2022 р. Відповідно до вищезазначеного листа страховика, останній повідомив, що розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника малолітніми дітьми загиблого становить 216 000,00 грн. і, у відповідності до ч. 1 ст. 1202 ЦК Україні буде виплачуватись щомісячними платежами до березня 2027 року. Станом на 19 травня 2022 року Відповідач виплатив - 58866,66 гривень, а страхова виплата для неповнолітньої доньки потерпілого становить 230 666,66 гривень, тобто неоплаченою залишилась сума в розмірі 171 800,00 грн. (230666,66 - 58866,66 = 171800,00 гривень). 29.01.2022 р. минув строк 90 днів для здійснення Відповідачем виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в повному обсязі у відповідності до п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхове відшкодування заподіяної втратою годувальника в розмірі 171 800,00 грн. у визначений Законом строк виплачене не було. У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем обов`язку по виплаті страхового відшкодування Позивач звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 171 800,00 грн. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.11.2022 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] , [INFO] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 171 800,00 гривень. 07.03.2023 р. зазначені кошти були виплачені Відповідачем на банківські реквізити Позивача. Позивач звернулася з заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача 29.10.2021 року, а Відповідач неправомірно не виплатив страхове відшкодування, яке, за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.11.2022 року у справі № 511/911/22, було виплачено Позивачу 07.03.2023 року, то Відповідач зобов`язаний здійснити страхове відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, а також сплатити позивачу пеню та 3% річних. Позивач вважає, що 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату та її здійснення або відмову у виплаті страхового відшкодування сплив 29.01.2022 р., то починаючи з 30.01.2022 року Відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника з урахуванням індексу інфляції за період з 30.01.2022 р. по 07.03.2023 р., що становить 21 945,82 грн., з яких 46 145,82 гри. є інфляційним збільшенням боргу.Також, починаючи з 30.01.2022 р. по 30.01.2023 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 68 625,86 грн. та за період з 30.01.2022 р. по 07.03.2023 р. - 3% річних в розмірі 5 676,46 грн., нараховані на суму 171 800,00 грн. страхового відшкодування (розрахунки додаються). Загальна сума відшкодування 120 448,14 грн. Крім того, представник позивача просить вирішити питання з розподілом судових витрат, в тому числі на правову допомогу. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді від 29.04.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків (а.с.28). Ухвалою судді від 14.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.51). Ухвалою суду від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.69) Ухвалою судді від 20.08.2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції за участю представника позивача - адвоката Ієговської А.О.(а.с.79) Заяви, клопотання сторін та відзив. 08.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Разом з відзивом представник Відповідача подав клопотання в якому просив при розгляді даної позовної заяви застосувати строки загальної позовної давності (а.с. 38-41,42) Позиції сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ієговська А.О., діюча на підставі ордера серії ВС № 1140075 від 19.05.2022 року, перебуваючи в режимі відеоконференції, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» (приватна) у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено що 10.03.2021 року в Одеській області у м. Роздільна відбулась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] (а.с.7). В зв`язку з тим, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля на момент настання ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі відповідач), [PERSON] (далі позивачка), як мати та законний представник малолітньої дитини загиблого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] звернулась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника (а.с. 10-12). Вказані документи Відповідач отримав 29.10.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення №0505029693034 від 29.10.2021 року (а.с.13). Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Отже Відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Судом встановлено та сторонами не оспорювався той факт, що 23.02.2022 року на банківські реквізити Позивача, Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 49 866,00 грн., з якого сума страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди складає 14 666,66 грн., та сума страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника складає 35 199,32 грн., що підтверджується листом страховика за вих.№ 03457/7122 від 15.02.2022 р. (зв. бік а.с.13 -15) Відповідно до вищезазначеного листа страховика, розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника малолітніми дітьми загиблого становить 216 000,00 грн. і, у відповідності до ч. 1 ст. 1202 ЦК Україні буде виплачуватись щомісячними платежами до березня 2027 року. Встановлено, що станом на 19 травня 2022 року Відповідач виплатив - 58866,66 гривень, а страхова виплата для неповнолітньої доньки потерпілого становить 230 666,66 гривень, тобто неоплаченою залишилась сума в розмірі 171 800,00 грн. (230666,66 - 58866,66 = 171800,00 гривень). 29.01.2022 р. минув строк 90 днів для здійснення Відповідачем виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в повному обсязі у відповідності до п. 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Страхове відшкодування в розмірі 171 800,00 грн. у визначений Законом строк виплачене не було. В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем обов`язку по виплаті страхового відшкодування Позивач звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 171 800,00 грн. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.11.2022 року позовні вимоги задоволені частково. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243) на користь [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 171 800,00 гривень (а.с.33-36). Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2022 року залишено без змін. Позивач стверджує, що зазначені кошти були виплачені Відповідачем лише 07.03.2023 р., тобто після перегляду справи апеляційним судом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що позивач звернулася з заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача 29.10.2021 року, а Відповідач неправомірно не виплатив страхове відшкодування, яке, за рішенням Одеського апеляційного суду від 22.02.2023 року у справі № 511/911/22, було виплачено Позивачу 07.03.2023 року, то Відповідач зобов`язаний здійснити страхове відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, а також сплатити позивачу пеню та 3% річних. Відповідно до висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цсІ6, позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року, справа № 308/3162/15-н. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три| проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.5, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту - Закон), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним) чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового) обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Слід зазначити, що оскільки 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату та її здійснення або відмову у виплаті страхового відшкодування сплинув 29.01.2022 р., то починаючи з 30.01.2022 року Відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника з урахуванням індексу інфляції за період з 30.01.2022 р. по 07.03.2023 р., що становить 21 945,82 грн., з яких 46 145,82 гри. є інфляційним збільшенням боргу. Також, починаючи з 30.01.2022 р. по 30.01.2023 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 68 625,86 грн. та за період з 30.01.2022 р. по 07.03.2023 р. - 3% річних в розмірі 5 676,46 грн., нараховані на суму 171 800,00 грн. страхового відшкодування. Наведені суми розраховані представником позивача за відповідними формулами та наведені у таблицях (зв.бік а.с.18-19) Судом було перевірено результати розрахунку інфляційних витрат, 3% річних та штрафних санкцій, що виконаний представником позивача, та встановлено, що вказаний розрахунок є правильний, обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Щодо тверджень відповідача стосовно застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, у межах якого пред`являється позов особою, право якої порушене, ЦК визначено як позовну давність (стаття 256 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Суд дійшов до висновку, що представник позивача звернувся до суду із позовом в межах встановлених строків, оскільки судом було встановлено зупинення перебігу строків позовної давності, тому що справа за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, була переглянута Одеським апеляційним судом 22.02.2023 року та винесено відповідну постанову, а до того часу відповідачем не було вчинено дій пов`язаних з виплатою недоплаченого страхового відшкодування Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги Позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми інфляційних збитків, суми нарахованої пені та 3 % річних за користування коштами, суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Щодо вирішення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] у суді представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Автопоміч Україна» - Ієговська Анастасія Олександрівна. До позову було надано копію Договору №187/5391 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.09.2021 року та ордер серії ВС № 1140075 від 19.05.2022 року, на підтвердження повноважень представника позивача. Відповідно до п.2 Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 19.05.2022 року, що є додатком до Договору №187/5391 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.09.2021 року вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання визначається шляхом множення кількості затрачених Адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, яка становить 3000,00 грн. Згідно з Детальним описом робіт (наданих послуг) від 19.04.2024 року, загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги Замовнику становить 5 годин 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї нормогодини в розмірі 3000,00 грн. становить 15000,00 грн. Приймаючи до уваги викладені вище обставини та посилання на практику Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне задоволення вимог представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, оскільки викладена позиція представника позивача є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами. Судовий збір сплачений позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved