Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] , а також додаткових витрат на лікування дочки [PERSON] з підстав відмови батька від добровільного утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27 січня 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Подружжя має двох дітей, дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо належного матеріального забезпечення дітей, аліменти сплачує невчасно і в розмірі, який не відповідає вимогам законодавства, позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/3 частині усіх видів заробітку\~ (доходу)\~ але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Крім того, дочка [PERSON] є інвалідом дитинства з діагнозом спастичний церебральний параліч, важка форма ДЦП. Дитина себе не обслуговує, відсутня опора на руки, не сидить, має порушення магніпулятивної функції обох рук, погано жує тверду їжу, відсутні навички самообслуговування, не говорить, не контролює функцію тазових органів. Через хворобу дочки позивач не може працевлаштуватися та її доходом є лише пенсія, яку отримує дочка по інвалідності та яку вона, позивач, витрачає\~ на належний рівень харчування дітей, їх розвиток, навчання, лікування та реабілітацію. В зв`язку з викладеним позивач просить стягувати з відповідача додаткові витрати на лікування дочки [PERSON] в сумі 2000 грн. щомісячно. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував та вказав, що він надає допомогу на утримання дітей, перераховуючи та надаючи грошові кошти, про що надав відповідні квитанції про перерахування коштів. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей однак в розмірі 1/3 частини усіх видів (доходів) заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму\~ на двох дітей. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на лікування дочки [PERSON] просив відмовити, оскільки доказів того, що позивач несе додаткові витрати на лікування чи розвиток\~ дитини\~ суду не надано. Не надано чеків та квитанцій, які підтверджували понесені позивачем витрати, а також призначень лікаря щодо отримання необхідного лікування. Крім того, вказав, що дочці надаються безоплатно, на підставі індивідуальної програми, реабілітаційні послуги із медичного обслуговування та періодично вона проходить реабілітаційні заходи в реабілітаційних центрах також безкоштовно. Відповіді на відзив позивачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків подружжя. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з витягу №1314 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 березня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів(ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.\~ Судом встановлено і відповідачем не спростовано наявність передбаченого Законом обов`язку утримання його дітей до досягнення ними повноліття. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/3 частині усіх видів заробітку\~ (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідач не заперечував проти сплати аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Частиною 2 ст.183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Беручи до уваги наведене, враховуючи приписи ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків, та враховуючи положення ч.2 ст.183 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити в частці від заробітку відповідача у розмірі 1/3 частини на обох дітей. Суд вважає, що за встановлених у справі обставин такий розмір аліментів є достатнім та справедливим по відношенню як до інтересів дитини, так і її батьків. Щодо посилання відповідача на те, що він добровільно надає допомогу на утримання дітей,\~ на підтвердження чого\~ надав суду відповідні платіжні інструкції, є безпідставними. Як зазначив Верховний Суду у своїй постанові від 22 лютого 2019 року по справі №\~ 761/23085/16-ц заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства, підгрупа «А». Згідно із вимогами ч.1ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивачем на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини надано суду виписку №5763 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , де зазначено, що вона має діагноз G80.0. Спастичний церебральний параліч та супутні захворювання R62.8 Інші види затримки очікуваного нормального фізіологічного розвитку. У вказаній виписці зазначені рекомендації лікарів щодо лікування дитини та призначене відповідне медикаментозне лікування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Дослідивши надані позивачем докази, а саме виписку №5763 із медичної карти стаціонарного хворого, суд встановив, що вона не містить доказів понесення позивачем витрат на лікування дитини. Хоча у виписці №5763 із медичної карти і зазначено про діагноз дитини, проведене та призначене лікування, однак позивачем не надано суду доказів, а саме рецептів лікарів, довідок, чеків на придбання вказаних ліків, що виключає можливість суду встановити, фактичні витрати, які понесені позивачем на лікування дитини. Інших доказів на підтвердження несення позивачем додаткових витрат на лікування дитини, позивачем суду не надано. З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, так як такі витрати не підтверджені відповідними доказами. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: dismissed