Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулись [PERSON] , [PERSON] з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, в якому просять: - визнати частково недійсним розпорядження Державного підприємства агрокомбінат «Пуща-Водиця № 206 від 23 січня 1997 року «Про приватизацію квартири за адрескою: [ADDRESS] » та виключити запис з пункту 1, де зазначено, що « [PERSON] надалі «Власник», та члени його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] мають право на передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] », та виключити запис про члена сім`ї «Власника» - [PERSON] зв`язку з його смертю; - припинити право власності [PERSON] , який помер [INFO] на частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому в спільній власності згідно розпорядження № 206 від 23 січня 1997 року; - визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 24 січня 1997 року, видане Державним підприємством агрокомбінат «Пуща-Водиця», зареєстрованого в реєстрову книгу БТІ № 8844 від 29 січня 1997 року та виключити запис про члена сім`ї [PERSON] , якому належала рівна частка в спільній власності у зв`язку з його смертю; - визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по частині на квартиру [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним Підприємством агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 23 січня 1997 року № 206. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 16 лютого 1996 року рішенням виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів № 164 видано ордер на житлове приміщення № [NUMBER] серії Б на [PERSON] на трьох осіб на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 23 січня 1997 року розпорядженням № 206 ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця», яке перейменовано на даний час в Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат ПУЩА-ВОДИЦЯ» вирішено передати наймачу та членам його сім`ї у приватну власність вказану квартиру. 23 січня 1997 року на підставі розпорядження № 206 ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» видано свідоцтво про право власності на житло від 24 січня 1997 року, яке зареєстроване в реєстровій книзі БТІ № 8844 від 29 січня 1997 року, на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та членам сім?ї: [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. Вказує, що відомості про спірну квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено. [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , який у подальшому був направлений на лікування з діагнозом дитячий церебральний параліч до Залучанського дитячого будинку інтернату, де постійно перебував за адресою: [ADDRESS] . [INFO] син позивачки помер. Фактично про смерть сина позивачка дізналась в серпні 1996 року після звернення до Залучанського дитячого будинку - інтернату, де безпосередньо отримала свідоцтво про смерть, приблизно в серпні 1996 року, та передала до відділу для внесення змін у склад сім`ї. Однак, зміни до складу сім`ї так і не були внесені, і в Свідоцтво про право власності на квартиру фактично були внесені дані на трьох осіб, в тому числі на померлого сина [PERSON] . Таким чином, вказують, що на момент видачі свідоцтва про право власності на спірне житло [PERSON] , помер тому не мав права на рівну частку на квартиру [ADDRESS] , оскільки дані в розпорядження були внесенні фактично після його смерті. За таких обставин, позивачі не мають можливості розпоряджатися та володіти належними їм частками квартири, які є рівними, тому 12 грудня 2019 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яким є 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Натомість, постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2019 року було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , оскільки право користування житлом у [PERSON] припинилось з моменту його смерті [INFO] і цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2023 року головуючим у справі визначено [PERSON] 05 грудня 2023 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 05 січня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив ухвалити рішення у справі відповідно до норм чинного законодавства. Ухвалою суду від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників позивачів та третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 лютого 1996 року рішенням виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів № 164 видано ордер на житлове приміщення № [NUMBER] серії Б на [PERSON] на трьох осіб на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення. 23 січня 1997 року розпорядженням № 206 ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця», яке перейменовано на Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат ПУЩА-ВОДИЦЯ», вирішено передати наймачу та члену його сім`ї у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,51 кв.м., що підтверджується копією відповідного розпорядження. 23 січня 1997 року на підставі Розпорядження № 206 ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» видано свідоцтво про право власності на житло від 24 січня 997 року, зареєстроване в реєстрову книгу БТІ № 8844 від 29 січня 1997 року, на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному, що підтверджується копією відповідного свідоцтва. Згідно з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартиру було зареєстровано в БТІ 29.01.1997 № 8844. З інформаційної довідки від 19 листопада 2021 року № 48647 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира [ADDRESS] зареєстрована та належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» 24 січня 1997 року (розпорядження № 206), та зареєстровано в бюро 29 січня 1997 року за реєстровим № 8844. Згідно з листом від 29 листопада 2021 року №106/25/С-536 Подільської районної в місті Києві державній адміністрації, відомості про приватизаційні документи на квартиру [ADDRESS] відсутні. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 284993685 від 16 листопада 2021 року, відомості про квартиру [ADDRESS] не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що в графі: Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні. [INFO] народився син позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 11 березня 2014 року, де батьками записані [PERSON] , [PERSON] . З копії листа директора Залучанського дитячого будинку - інтернату від 31 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно перебував в будинку - інтернаті на повному державному утриманні з 29 січня 1986 року по 09 жовтня 1994 року. Відрахований з числа вихованців будинку - інтернату з причини смерті з [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 20.03.2014 вбачається, що [PERSON] помер. Позивачка вказує, що фактично про смерть [PERSON] дізналась в серпні 1996 року та звернулась до Залучанського дитячого будинку - інтернату і безпосередньо отримала свідоцтво про смерть приблизно в серпні 1996 року. Після цього, вказане свідоцтво передала паспортистці ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» з метою внесення змін до складу сім`ї, на яких було видано документи про право власності. Однак, зміни до складу сім`ї не були внесені, і в свідоцтво про право власності на квартиру фактично були внесені дані на трьох осіб, в тому числі на померлого [PERSON] . Вказані обставини підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка повідомила, що у 1996 році їздила разом із позивачкою до Залучанського дитячого будинку - інтернату провідати її сина. Однак, завідуюча будинку повідомила про те, що син позивачки помер і видала свідоцтва про смерть останнього. Також їй відомо, що позивачка зверталась до паспортного столу і надавала оригінал свідоцтва про смерть сина задля внесення змін до складу сім`ї щодо яких видано свідоцтво про право власності. У подальшому людина, якій позивачка передала оригінал свідоцтва про смерть сина померла, а свідоцтво було втрачено. Крім того, позивач [PERSON] , яка допитана як свідок, у судовому засіданні повідомила, що про смерть брата і про те, що він перебував в інтернаті вона дізналась від матері [PERSON] коли їй було приблизно 10 років. Коли вона приїхала з матір`ю до Залучанського дитячого будинку - інтернату провідати брата, то завідуюча повідомила про його смерть, а матері видала оригінал свідоцтва про смерть. Після повернення додому мати звернулась до паспортного столу для внесення змін до складу сім`ї щодо яких видано приватизаційні документи та надала оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] . В 2020 році вони з матір`ю звернулись до нотаріуса з заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності, натомість нотаріусом було відмовлено у здійснені таких. Згідно розпорядження № 206 від 23.01.1997 та Свідоцтва про право власності на житло ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» передав наймачу [PERSON] та членам її родини: [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Так, з досліджених доказів та пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що на момент видачі свідоцтва про право власності на житло [PERSON] помер, а тому не мав права на рівну частку квартири [ADDRESS] , оскільки дані в розпорядження були внесенні фактично після його смерті. Згідно відповіді ДП «Науково-дослідного, виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» житловий будинок [ADDRESS] було передано безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва до сфери управління Подільської в місті Києві державної адміністрації, яке належало ДП «Науково-дослідному, виробничому агрокомбінату «Пуща-Водиця». Згідно розпорядження № 1725 від 03.10.2012 та переліку відомчого житлового фонду та об`єктів соціальної сфери № 1725 від 03.10.2012, ДП «Науково-дослідного, виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця», який є додатком до розпорядження, було прийнято безоплатно до комунальної власності Територіальної громади міста Києва та передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно акту приймання-передачі від 2013 року будинок [ADDRESS] передано на баланс Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується копією відповідного акту. 12 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яким є 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , оскільки право користування житлом у [PERSON] припинилось з моменту його смерті [INFO] і цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті. З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 січня 1997 року ДП Агрокомбінат «Пуща-водиця» згідно з розпорядженням (наказом) № 206 від 23.01.1997, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , отримав у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитках, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст. 310 ЦК України, право на місце проживання є особистим немайновим правом фізичної особи. Згідно п. 4 ст. 269 ЦК України, особистими немайновим правами фізична особа володіє довічно. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати права та обов`язки) припиняється у момент її смерті. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Таким чином, судом встановлено, що право користування житлом у [PERSON] припинилось з моменту його смерті, тобто [INFO] . Свідоцтво про право власності на житло було видано на померлу особу, що є підставою для припинення права на частку згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється у відповідності до Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56. Відповідно до абзацу 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з частини 1 статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з частини 2 статті 8 цього Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). За змістом частини 5 статті 8 цього Закону, передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Таким чином на момент приватизації та отримання свідоцтва про право власності від 24 січня 1997 року на квартиру [ADDRESS] могли претендувати зареєстровані члени сім`ї, а саме позивачі: [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] в 2012 році, згідно розпорядження № 1725 від 03.10.2012, належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» на праві господарського ведення. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування, та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не викликає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом. Статтею 28 Статуту територіальної громади міста Києва визначено, що відповідно до Конституції України та чинного законодавства України територіальній громаді міста Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районних у місті Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об?єкти права комунальної власності. Київська міська рада від імені та в інтересах територіальної громади міста Києва відповідно до чинного законодавства України володіє, користується та розпоряджається об`єктами права комунальної власності, в тому числі може передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати в оренду, продавати і купувати, передавати в заставу. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені із власності територіальної громади міста Києва і передані іншим суб`єктам права власності без згоди територіальної громади міста Києва або відповідного рішення ради, за винятком випадків, передбачених законом. Оскільки, на момент передачі у власність квартири [ADDRESS] [PERSON] помер, [INFO] , а приватизація квартири відбулась 24 січня 1997 року фактично після його смерті, тому право на частку 1/3 вважається припиненим. На момент приватизації житлового фонду наймачем спірної квартири була [PERSON] та її донька [PERSON] (членом сім`ї якої не було 18 років), останні були зареєстровані у спірній квартирі та відповідно реєстрація права власності на квартиру повинна була здійснюватися на всіх зареєстрованих членів сім`ї, окрім померлого [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що власниками спірної є [PERSON] та [PERSON] і їм по праву належить в рівних частках по частці квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне в даній частині позовні вимоги задовольнити, а також визнати частково недійсним розпорядження № 206 від 23.01.1997 «Про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] » та виключити з пункту 1 прізвище « [PERSON] », та припинити право власності у зв`язку з його смертю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] про визнання розпорядження органу приватизації частково недійсним, припинення права на частку за померлим та визнання права власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved