Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Позивач 23 січня 2024 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований\~тим,\~що [INFO] помер\~чоловік позивача\~ [PERSON] .\~Після його\~смерті відкрилась\~спадщина на\~квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та грошові\~заощадження.\~Позивач є\~єдиним спадкоємцем\~першої черги\~за законом\~після його\~смерті.\~08\~грудня 2023\~року позивач\~звернулась до\~приватного нотаріуса\~Мукачівського районного\~нотаріального округу\~Закарпатської області\~Новікової М.І.\~з метою\~отримання свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~проте отримала\~постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії у\~зв`язку з\~пропуском строку\~на прийняття\~спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини було нею пропущено з поважних причин через військову агресію Російської Федерації проти України, зміни в законодавстві щодо термінів прийняття спадщини. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Залучено приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Новікову М.І. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує, судові витрати просить покласти на позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Новікова М.І. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та грошові заощадження (а.с. 9-10). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] як дружина спадкодавця (а.с. 8). 08 грудня 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Новікової М.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 28). Постановою приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Новікової М.І. від 08 грудня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 6). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Враховуючи фактичні обставини справи, проаналізувавши доводи позивача з приводу поважності пропуску строку для прийняття спадщини та надані докази для підтвердження вказаних обставин, введення воєнного стану на території України, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, на звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та надати йому додатковий строк в один місяць, який є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved