Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який залишив заповіт на користь позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] . Це господарство відносилося до колгоспного двору. З метою оформлення своїх прав на вказане спадкове майно він звернувся до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі зазначеного свідоцтва, оскільки право власності на це майно зареєстроване за померлим [PERSON] як за головою колгоспного двору, частки його та інших власників у майні колгоспного двору не виділено. В зв`язку з цим позивачу рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою від 18 липня 2024 . відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача, адвокат Ілюк О. В. 01.08.2024 року подала клопотання про проведення судового засідання без її та позивача участі. Представник відповідача, Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивача вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2017 року виконавчим комітетом Печеніжинської селишної ради Коломийського району Івано-Франківської області [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 12. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2024 року, виданого 09.02.2024 року виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , актовий запис № 25. Згідно заповіту, посвідченого 11 листопада 2016 року секретарем с. Кийданці, Печеніжинської селищної ради, Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 40, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно позивачу. Вказаний заповіт не змінювався і не скасовувався. Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 77768 та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 18.08.2023 року, спадкове нерухоме майно в [ADDRESS] складається із: житлового будинку - «А», загальною площею 98,5 кв.м., житловою площею 42, 0 кв.м.; літньої кухні - «Б»; сараю - «В,Г,Ж»; погрібу - «Д» вбиральні - «Е»; криниці - «№ 1»; воріт, огорожі «№ 2-3»; Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1985-1988 роках. Згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано в реєстраційній книзі № 1 під реєстровим номером 275, власник [PERSON] , свідоцтво про право власності, видане 04.04.1989 р. Виконкомом Коломийської районної Ради на підставі рішення № 267 від 14.12.1988 р. Відповідно до даних довідки Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 278 від 26.10.2023 року, спадковий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 1990 рік у спадковому будинку проживали: [PERSON] - 1951 р. н., голова домогосподарства; [PERSON] - 1948 р. н., дружина; [PERSON] - 1980 р. н., син. Судом встановлено, що з метою оформлення прав на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] 30.11.2023 позивач звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І. В., яка рекомендувала йому звернутися з відповідним позовом, оскільки право власності зареєстроване за померлим [PERSON] як за головою колгоспного двору, частки його та інших власників у майні колгоспного двору не виділено, про що 13.11.2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом також встановлено, що в газеті "ЗР-Інформ" № 15 (1469) за 12.04.2024 року (стор. 14) міститься оголошення про те, щоб вважати недійним втрачене свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , видане 04.04.1989 р. виконавчим комітетом на підставі рішення № 267 від 14.12.1988 р. на прізвище [PERSON] - голова колгоспного двору. Згідно з даними спадкової справи № 92/2024, заведеної після смерті [PERSON] , спадщину прийняв позивач, звернувшись 09.04.2024 року з відповідною заявою. Згідно з положеннями п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04, 1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи було підтверджено належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] до майна колгоспного двору. Членами вказаного колгоспного двору станом на 1990 рік були: [PERSON] - 1951 р. н., голова домогосподарства; [PERSON] - 1948 р. н., дружина; [PERSON] - 1980 р. н., син. Всі вказані члени колгоспного двору, і які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору і це право збереглося за ними після введення в дію Закону України "Про власність". Після смерті всіх інших членів колгоспного двору, позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у вказаному житловому будинку та став єдиним його власником. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даній справі суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачем як за єдиним спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору. На підставі наведеного,

Outcome: approved