Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У квітні 2024 року від представника Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу в розмірі 22 502,70 грн. в період з 01.03.2013 по 01.02.2024, стягнути солідарно з відповідачів в період з 01.03.2013 по 23.02.2022 суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 9574,35 грн. та 3 % річних в розмірі 3 085,39 грн., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову вказано, що боржники є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , та мають заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з надання послуг постачання теплової енергії. Відповідачам надіслано попередження про наявність заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 24.04.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 04.06.2024. 03.06.2024 представник позивача\~ [PERSON] звернулась через канцелярію суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, в якій позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 03.06.2024 представник позивача\~ [PERSON] звернулась через канцелярію суду з заявою про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить стягнути в солідарному порядку суму на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 9 574,35 та три відсотки річних в розмірі 3 085,39 за період з 01.03.2013 по 23.02.2022, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 3 028 грн. Заява мотивована тим, що станом на 29.05.2024 відповідачі сплатили за позовом суму заборгованості за теплову енергію, що підтверджується розрахунковим листом абонента. Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, про розгляд справи повідомлялись належним чином за адресою зареєстрованого проживання (надання послуг), з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертались, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №365652288 від 13.02.2024, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить відповідачам по 1/3 частині, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину 1-1878\~ від 29.08.2018. Згідно розрахункового листа абонента станом на 03.06.2024 та розрахункової відомості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , за даною адресою рахувалась заборгованість: 9 574,35 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.03.2013 по 23.02.2022; 3085,39 грн. - три відсотки річних за період з 01.03.2013 по 23.02.2022. Разом з цим, на час пред`явлення позову заборгованість за вищевказаною адресою за надані комунальні послуги в період з 01.03.2013 по 01.02.2024 становила 22 502,70 грн., що вбачається з розрахункового листа абонента, який поданий разом з позовною заявою. Згідно наявних у справі відомостей відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 2 статті 162 ЖК України також передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до правил частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що на час пред`явлення позову заборгованість за надані комунальні послуги за вищевказаною адресою в період з 01.03.2013 по 01.02.2024 становила 22 502,70 грн., яка була погашена вже після відкриття провадження у даній справі, як вказує представник позивача - 29.05.2024. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищевказаної норми позивачем на суму боргу в період з 01.03.2013 по 23.02.2022 нараховано інфляційні втрати в розмірі 9574,35 грн. та 3 % річних в розмірі 3 085,39 грн. за несвоєчасне виконання обов`язку по сплаті комунальних послуг. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Разом з цим, згідно статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України). У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. У даній справі суд враховує, що відповідач [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою, отже не може нести цивільну відповідальність у даній справі за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вказаний період, при цьому в матеріалах справи відсутні відомості про її батьків (опікунів).\~ Враховуючи визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства та визначення позивачем у справі конкретних відповідачів (споживачів), які є співвласниками квартири за вищевказаною адресою, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову в частині стягнення з повнолітніх відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних за вказаний вище період по 1/2 частини сум заборгованості 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову в частині солідарного стягнення заборгованості, а також про стягнення заборгованості з неповнолітньої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з повнолітніх відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 028 грн., тобто по 1 514 грн. з кожного.

Outcome: partial