Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

06.05.2024 [PERSON] звернулась із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбніков О. В. про визнання виконавчого напису № 122313 від 09.06.2021, таким, що не підлягає виконанню. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. 09.06.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №122313 про стягнення з [PERSON] ( [PERSON] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 0937116832 від 25.06.2021 у загальній сумі 10\~025 грн. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 20.02.2020 [PERSON] змінила прізвище на Вєлікова. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим О.В. на підставі виконавчого напису №122313 від 09.06.2021 відкрито виконавче провадження № 69605278 про стягнення з [PERSON] ( [PERSON] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 0937116832 від 25.06.2021 у загальній сумі 10 025 грн. В межах вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та є таким що не підлягає виконанню на підставі відсутності ознак безспірності стягуваної заборгованості, а також є таким, що порушує її права на мирне володіння та користування своїм майном. 1.2 Представник відповідача подав заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав у повному обсязі; просив повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. 2. Рух справи у суді. Позов надійшов до суду 06.05.2024. Ухвалою від 10.05.2024 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Представник позивача 13.05.2024 подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Представник відповідача подав до суду заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Від третіх осіб письмових пояснень по суті позову до суду не надходило. З огляду на розгляд справи без виклику сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи 26.03.2019 ТОВ «ІНФІНАНС» на підставі договору факторингу № 26032019 відступило право вимоги за кредитним договором №0937116832 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке в свою чергу за договором факторингу № 250121 ФК від 25.01.2021 відступило право вимоги ТОФ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», останнє відступило право вимоги за договором факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 09.06.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис №122313 про стягнення з [PERSON] ( [PERSON] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 0937116832 від 25.06.2018 у загальній сумі 10 025 грн. Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. на підставі виконавчого напису № 122313 від 09.06.2021 відкрив виконавче провадження № 69605278 про стягнення з [PERSON] ( [PERSON] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором 0937116832 від 25.06.2018 у загальній сумі 10 025 грн. В межах вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 20.02.2020 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 5. Норми права, які застосував суд. Висновки суду. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, відповідно до яких кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, після 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. Відповідач, відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України, не надав суду належних і достатніх доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, а також враховуючи що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки виконавчий напис оскаржується позивачем з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 6. Розподіл судових витрат. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). У разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову…(частина перша статті 142 ЦПК). Понесені та заявлені позивачем судові витрати складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 968 грн 96 коп. Отже, за правилами частини першої статті 141, частини першої статті 142 ЦПК, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову (484\~грн 48 коп.); 50 відсотків судового збору (484 грн 48 коп.) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved