Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 січня 2024 року у зв`язку з необхідністю перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати підряд до 01.07.2000 року, він письмово звернувся через відділ обслуговування громадян №15 (сервісний центр) до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, при цьому як письмовий доказ додав оригінал архівної довідки про заробітну плату за 1985-1989 рр. під № I-654-2023 від 8.12.2023 року, виданою йому виконавчим комітетом Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області для надання її органам соціального забезпечення. Відповідь на заяву він отримав за вих. №0400-010218-8/16661 до якого додавалось рішення Головного управління ПФУ в Полтавській області. Названим рішенням йому було відмовлено в перерахунку пенсії через те, що у довідці зазначено російською мовою прізвище « [PERSON] …», а у поданій ним копії власного паспорта громадянина України російською мовою його прізвище написано з однією буковою «л», тобто «Иличек...». Крім того, зазначили, що у довідці відсутній кутовий штамп організації. З цих причин він вимушений відповідно до вимог ст.315\~ЦПК України звертатися до суду. Заявник та його представник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник надав заяву, згідно якої просить суд провести розгляд справи за їх відсутності. Представники заінтересованих осіб - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи за їхньою відсутності, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суд. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 293\~цього ж\~Кодексу передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом. Пунктом 1постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, факт належності заявнику [PERSON] архівної довідки про заробітну плату за 1985-1989 рр. під № I-654-2023 від 8.12.2023 року, знайшов своє повне підтвердження, оскільки суд вважає, що при нарахуванні заробітної плати працівники бухгалтерії Заводу залізобетонних виробів, де заявник працював на протязі 1985-1989 року при написанні його прізвища російською мовою « [PERSON] …» допустили описку, оскільки у самій трудовій книжці серії [NUMBER] , його прізвище російською мовою написано з однією буквою «л» - « [PERSON] …». В усіх його інших документах, а саме у свідоцтві про народження, як і в паспорті його дружини [PERSON] , а також у його пенсійному посвідченні серії [NUMBER] , прізвище заявника пишеться і російською мовою, і українською з однією буквою «л». Дослідивши матеріали справи, у суду не виникає сумнівів відносно того, що правовстановлюючий документ, а саме архівна довідка про заробітну плату за 1985-1989 рр. під № I-654-2023 від 8.12.2023 року, належать заявнику, а отже його заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved