Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 15 липня 2021 року за № 94786 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за кредитним договором 249601 від 27 листопада 2019 року у сумі 14650,00 грн, таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 22 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В., на підставі виконавчого напису № 94786, виданий 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В., відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Позивач не погоджується з вищевказаним виконавчим написом, тому що вчинений за неправомірними вимог стягувача та з численними порушеннями вимог діючого законодавства, просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2024 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження по справі та витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. належним чином засвідчені копії документів (нотаріальну справу). 05 липня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду Київської області забезпечено позов у вказаній справі. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників, та ухвалити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів законності, змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 27 листопада 2019 року між ТОВ «Ізі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 249601. 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 94786 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за кредитним договором № 249601 від 27 липня 2019 року в розмірі 14650,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Полтавської області Гречин Н.В. 22 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», якою визначені умови вчинення виконавчих написів, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 січня 2019 року та 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 суди дійшли висновку, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КАТУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17 зазначено, що згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17. Перелік № 1172, діючий на даний час в редакції від 29.11.2001 року, не містить вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 94786 виданий 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за кредитним договором № 249601 від 27 липня 2019 року в розмірі 14650,00 грн. вчинений з порушенням вимог ст. 88Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. та за заявою про забезпечення позову 605,60 грн., тому згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved