Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

На розгляді у судді Іванівського районного суду Одеської області Погорєлова І. В. перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якій позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 50 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Згодом позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 50 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. Свою позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тими обставинами, що [PERSON] здійснив напад на неї з нанесенням тілесних ушкоджень, заволодінням документами на квартиру, грошовими коштами у розмірі 1000 доларів США, розпискою, яка згодом була знищена в рамках кримінального провадження. З цих підстав було відкрите кримінальне провадження № 12017160260000229 від 07.06.2017 року, за результатом якого 19.04.2022 року винесена ухвала Березівського районного суду Одеської області про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності. Внаслідок нанесених тілесних ушкоджень позивач проходила обстеження і лікування у медичних закладах м. Березівки та м. Одеси. Внаслідок порушення її прав на здоров`я, яке нині відновити неможливо, остання вимагає компенсації шкоди грошима. Крім того, зазначила, що [PERSON] всіляко залякував позивачку, погрожував та розповсюджував недостовірну інформацію щодо неї, що принижувало її честь та гідність, призводило до душевних страждань. У справі призначено спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надавав, відзиву не подавав, про дату, час та місце судового засідання у відповідності до ст.128 ЦПК України повідомлявся належним чином, про що свідчить Рекомендоване повідомлення про вручення, що повернулось на адресу суду. Кореспонденція направлялась відповідачу за місцем його реєстрації. Суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. На підставі наведеного, суд вважає можливим вирішити справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що за результатами розгляду кримінального провадження № 12017160260000229 від 07.06.2017 року, в якому позивач [PERSON] виступала потерпілою, а відповідач [PERSON] - обвинуваченим, ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.04.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження за №12017160260000229 від 07.06.2017 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, закрито. Крім того, згідно з вищезазначеною ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.04.2022 року досудовим розслідуванням встановлено, що 02.06.2017 року приблизно о 20.00 год. у [PERSON] , який знаходився неподалік ринку, що розташований за адресою: вул. Гвардійська, смт. Раухівка, Березівського району, Одеської області виникла сварка з [PERSON] . У ході сварки, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин у [PERSON] виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , [PERSON] діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, почав тримати пальцями обох рук в області плечей [PERSON] . В продовження свого протиправного умислу штовхнув [PERSON] , внаслідок чого остання впала на землю. Після цього, під час перебування [PERSON] на землі, [PERSON] наніс декілька ударів ногою в область стегон [PERSON] . Своїми неправомірними діями, [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді синців верхніх та нижніх кінцівок. Підозрюваний вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, у вчиненому розкаявся. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є звільненням з нереабілітуючих підстав, тому передбачає констатацію факту вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відносно [PERSON] . Відповідно до висновка експерта № 51-Е від 08.06.2017 року у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді численних синців верхніх та нижніх кінцівок, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судом також встановлено, що 14.02.2018 року, 15.02.2018 року, 02.03.2018 року, 04.12.2019 року, 09.12.2019 року, 10.12.2019 року [PERSON] зверталась до лікарень для надання медичної допомоги, що підтверджується такими матеріалами справи: ультразвуковим дослідженням зачеревного простору від 14.02.2018 року; ультразвуковим дослідженням щитовидної залози від 15.02.2018 року; консультативним висновком лікаря терапевта від 02.03.2018 року; довідкою № 564 від 04.12.2019 року, виданою КНП» Березівська центральна районна лікарня» Березівської районної ради Одеської області; ультразвуковим дослідженням органів черевної порожнини від 09.12.2019 року; консультаційним висновком лікаря уролога від 10.12.2019 року, а також квитанціями про оплату наданих послуг. За приписами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, суд констатує обставину неможливості встановлення прямого причинно-наслідкового зв`язку між нанесенням тілесних ушкоджень [PERSON] [PERSON] та зверненням [PERSON] до лікарень за медичною допомогою у зв`язку з поганим самопочуттям, погіршенням свого здоров`я, оскільки такі звернення здійснювались через тривалий час після нанесення тілесних ушкоджень та з досліджень, висновків лікарів прямо не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 50 000 грн. є необґрунтованими, тому в їх задоволені слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. За правилом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Такі правові висновки зазначені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 . Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] позивачці моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність відповідача встановлено ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.04.2022 року Суд вважає встановленим, що в результаті винних протиправних дій [PERSON] по порушенню прав [PERSON] , позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень, що призвело до зміни звичайного способу її життя, супроводжуючи такі зміни фізичними та душевними стражданнями. Враховуючи глибину душевних страждань позивачки; характер правопорушення; ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди;тяжкість вимушених змін в організації її життя; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки 7 000 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. На підставі п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви майнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 4500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом відмовлено у задоволені вимоги щодо стягнення майнової шкоди та частково (2,8%) задоволено вимогу щодо стягнення моральної шкоди, то на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3028 грн (4500 грн. х 2.8%, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial