Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Хмельницької міської ради в якому просила зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні спільною кімнатою площею 16,9 кв.м. шляхом проведення за власний рахунок демонтажу броньованих дверей, що закриваються на замок, які ведуть до кімнати площею 16,9 кв.м у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] у рівних частках ( по частці). Відповідач самовільно, без погодження із іншим співвласником, встановив броньовані двері до кімнати, площею 16,9 кв.м. та ключі від вказаних дверей є лише у відповідача. Вказані двері знаходяться постійно зачиненими у зв`язку із чим порушується циркуляція повітря у квартирі. У зимовий період з тих дверей іде протяг, внаслідок чого позивачка постійно вимушена спати одягнена та грітися пляшками з водою. Натомість у літній період з щілин у дверній коробці пролізають комахи. На фоні таких самовільних дій відповідача у [PERSON] розвиваються психологічні проблеми, оскільки остання також не може запросити своїх однолітків до себе у гості. У січні 2024 року [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та як представник неповнолітньої [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в якому просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши йому у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою «2», площею 16,9 кв.м, а [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою «4», площею 12,7 кв.м; допоміжні приміщення: кухню, площею 5,5 кв.м, ванну кімнату, площею 1,9 кв.м, вбиральню, площею 1,0 кв.м, коридор, площею 7,8 кв.м, кладову, площею 2,5 кв.м залишити у спільному користуванні. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 29.11.2007 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу вони стали проживати разом у належній йому квартирі [ADDRESS] . У вказаному шлюбі [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] , якій 05.09.2013 року він подарував у власність частину вказаної квартири. У цій квартирі зареєстровані він (з 18.03.2010 року), [PERSON] (з 03.03.2011 року) та [PERSON] (з 03.03.2011 року). Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.10.2017 року укладений між з [PERSON] шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу та внаслідок значного погіршення стосунків [PERSON] разом з донькою [PERSON] зайняли кімнату, площею 12,7 кв.м Відповідно у його користування перейшла кімната площею 16,9 кв.м. З того часу між ними склався такий порядок користування квартирою, що і було встановлено у рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 22.06.2018 року (справа №686/24930/17). За домовленістю спочатку [PERSON] передавала йому кошти для оплати комунальних послуг за вказаною адресою, а у подальшому відмовилася це робити та стала самостійно здійснювати таку оплату. Водночас таку оплату остання проводить не у повному обсязі у зв`язку зі чим неодноразово виникала заборгованість, яку він вимушений був погашати. В подальшому [PERSON] стала вимагати від нього оплати 75% вартості житлово-комунальних послуг. У зв`язку із конфліктами між ними існує спір щодо порядку користування спірним житлом. Виділення йому у користування житлової кімнати площею 16,9 кв.м буде відповідати фактичному порядку користування квартирою, який склався вже тривалий час та є оптимальним способом вирішення наявного спору. Також просив врахувати, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.01.2018 року з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі частки від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У липні 2023 року з метою врегулювання цих відносин він звернувся до [PERSON] з пропозицією передачі належної йому частки у власності на квартиру [ADDRESS] у власність доньки в рахунок сплати аліментів. На вказану пропозицію [PERSON] погодилася, проте вона не була реалізована оскільки під час підготовки пакета документів були отримані дозволи органу опіки та піклування на дарування ним [PERSON] половини належної йому частки у спірній квартирі, на що домовленості між ними не було і на це він не погоджувався. Вважав, що поданий [PERSON] позов фактично направлений на зміну усталеного порядку користування квартирою оскільки остання домагається отримати вільний доступ до всієї квартири без будь-яких обмежень, що з урахуванням їх статі, віку буде порушувати право на повагу до його особистого життя. Ухвалою суду від 07.02.2024 року поданий [PERSON] зустрічний позов був прийнятий до розгляду та об`єднаний із первісним позовом. У поданому відзиві [PERSON] вимоги зустрічного позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначено, що фактично між сторонами відсутній спір щодо порядку користування спірною квартирою, та останньому не чиниться жодних перешкод у користуванні цим житлом, як і кімнатою, які він просить виділити у своє користування. Крім того, [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі, не приймає участі в її утриманні і таким позовом фактично прагне юридичним шляхом узаконити свої протиправні дії щодо встановлення у кімнаті броньованих дверей та унеможливити доступ [PERSON] , як співвласниці квартири мати безперешкодний доступ до всього майна, в тому числі до єдиного балкону вихід до якого є лише через спірну кімнату. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Огороднік О.В. позов підтримали просили його задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, посилаючись на його безпідставність. Просили врахувати доводи викладені у відзиві на зустрічний позов, а також і те, що встановлення такого порядку користування спірною квартирою, про який просить [PERSON] не відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини. Представник відповідача проти задоволення позову [PERSON] заперечила, з підстав викладених у зустрічному позові. Вимоги зустрічного позову підтримала, наполягала на його задоволенні. Фактичні обставини справи встановлені судом. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане 17.07.2008 року Відділом РАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 11.04.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким останній набув у власність квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л.В. та зареєстрований у реєстрі за №2000. 05.09.2013 року [PERSON] уклав договір дарування згідно якого останній подарував у власність [PERSON] , [INFO] , частки квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О.В. та зареєстрований за №1096. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.10.2017 року у справі №686/10143/17 укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб був розірваний. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.02.2017 року (справа №686/22793/17) був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вирішено усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення в неї [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №З-03-52562 від 08.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 03.03.2011 року, [PERSON] , [INFO] з 03.03.2011 року та [PERSON] , [INFO] з 18.03.2010 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений станом на 29.08.2023 року вказана квартира має загальну площу 48,3 кв.м, житлову 29,6 кв.м і складається з: коридору, площею 7,8 кв.м, житлової кімнати (2) площею 16,9 кв.м, житлової кімнати (4) площею 12,7 кв.м, кладової площею 2,5 кв.м, кухні площею 5,5 кв.м, ванної кімнати площею 1,9 кв.м та туалету, площею 1,0 кв.м. Житлові кімнати є роздільними та мають окремі входи. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.06.2018 року (справа №686/24930/17) у задоволенні позову [PERSON] , яка діяла у власних інтересах та як представник неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення порядку користування квартирою було відмолено. Згідно акту обстеження умов проживання від 29.09.2023 року, який був складений комісією Служби у справах дітей Хмельницької міської ради за результатами обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в одній із кімнати вказаної квартири проживає неповнолітня [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , умови проживання дитини задовільні. Другу кімнату обстежити не виявилося можливим, оскільки вона була закрита на ключ і доступ до неї є лише у [PERSON] . Згідно відповіді Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 06.10.2023 року № 2605/01-31, встановлено, що за результатами розгляду звернення [PERSON] щодо чинення економічного тиску [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] у виді обмеження доступу до користування кімнатою небезпеки для життя та здоров`я дитини не виявлено, проведена інформаційна робота із матір`ю, щодо заходів для протидії домашньому насильству. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона є власником частки кватири [ADDRESS] . Іншим співвласником цієї квартири є її батько [PERSON] . У цій квартирі вона проживає разом з матір`ю та вони займають меншу за площею кімнату. Коли їй було приблизно 9-10 років, її батько встановив двері, які зачиняються на замок на іншу кімнату. З того часу доступу до цієї кімнати у неї немає. Оскільки вона є співвласницею квартири вона має право та бажає користуватися усією квартирою. Батько у цій квартирі фактично не проживає та вкрай рідко заходить до неї. На її прохання дати доступ до іншої кімнати останній відмовляється без пояснення причин. Також просила врахувати, що через відсутність доступу до усіх кімнат, наявності у спірній кімнаті дверей, вона сильно комплексує та через це у неї розвиваються психологічні проблеми. Крім того, відсутність доступу до спірної кімнати порушує її права на безпеку, оскільки саме через цю кімнату наявний єдиний вихід до балкону. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Щодо вимог первісного позову про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Відповідно до приписів ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення (частина перша, пункти 3 і 4 частини другої статті 16 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Згідно положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до положень ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 ст.356 ЦК України). Відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За приписами частин першої, п`ятої і шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частках. За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.02.2017 року [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] були вселені до вказаної квартири. На час вселення до вказаного житла між сторонами фактично склався наступний порядок його користування: [PERSON] разом з [PERSON] користуються житловою кімнатою площею 12,7 кв.м, а [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] користувалися кімнатою площею 16,9 кв.м. У кімнаті, якою фактично користується [PERSON] останній встановив двері на замку, ключі від яких має лише він. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач [PERSON] по суті вказувала, що встановлення [PERSON] дверей до житлової кімнати у квартирі порушує права [PERSON] , як іншого співвласника квартири, мати вільний доступ та користуватися усіма її приміщеннями. Разом з цим саме по собі встановлення [PERSON] дверей, які закриваються на ключ, до житлової кімнати, якою на даний час він фактично користується та в якій знаходяться його особисті речі, не суперечить закону, не порушує прав іншого співвласника, яка фактично користується іншою житловою кімнатою. При цьому жодних доказів того, що встановленням таких дверей була завдана чи спричиняється шкода майну позивача, або внаслідок таких дій порушуються санітарні норми, пошкоджується приміщення у квартирі матеріли справи не містять. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поданий [PERSON] позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Щодо вимог зустрічного позову. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами частин 1, 2, 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями ст..358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] має загальну площу 48,3 кв.м, житлову 29,6 кв.м і складається з: коридору, площею 7,8 кв.м, житлової кімнати (2) площею 16,9 кв.м, житлової кімнати (4) площею 12,7 кв.м, кладової площею 2,5 кв.м, кухні площею 5,5 кв.м, ванної кімнати площею 1,9 кв.м та туалету, площею 1,0 кв.м. Житлові кімнати є роздільними та мають окремі входи. Отже відповідно до належних часток у праві спільної часткової власності [PERSON] т.а [PERSON] мають право на 14,8 кв.м житлової площі відповідно кожний На даний час [PERSON] користуються кімнатою, площею 12,7 кв.м і проживає у ній разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач [PERSON] кімнатою площею 16,9 кв.м. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] просив встановити порядок користування спірною квартирою виділивши йому у користування житлову кімнату, площею 16,9 кв.м. Разом з цим суд зазначає, що у вказаній квартирі зареєстровані троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] є неповнолітньою особою та фактично приживає разом з матір`ю [PERSON] . З урахуванням викладеного, запропонований [PERSON] варіант встановлення порядку користування спірною квартирою на переконання суду не буде враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників та не відповідатиме вимогам справедливості. З огляду на викладене у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed