Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № н/б від 19.08.2020 у розмірі 10507,94 грн станом на 05.07.2024, яка складається з: 7621,41 грн - заборгованості за кредитом, 2886,53 грн - заборгованості по відсоткам; 0,00 грн - заборгованості по штрафам, а також судові витрати в розмірі 3028,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2020 [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ним ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджує він своїм підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені клієнту, про що свідчить його підпис у Паспорті споживчого кредиту. АТ "А-Банк" свої зобов`язання за договором виконало повністю, надавши відповідачу кредит (встановивши кредитний ліміт) у відповідному розмірі. Натомість відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеним порушенням станом на 05.07.2024 він має заборгованість у розмірі 10507,94 грн, яка складається з: 7621,41 грн - заборгованості за кредитом, 2886,53 грн - заборгованості за відсотками. Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги. Банк неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу sms-повідомлень та дзвінків з вимогою сплатити заборгованість, що не дало результату. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просить справу розглядати без його участі та не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (а.с. 36 звор.). Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав, будь-яких клопотань не заявляв. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 16 липня 2024 року на адресу суду поштовим відправленням поступила позовна заява АТ "А-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 01.08.2024 постановлено здійснити перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін. Безпосередньо в позовній заяві представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечив проти ухвалення заочного рішення в справі, про що також подав окреме клопотання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 48, 52) за місцем його реєстрації (а.с. 40), а також шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 50). Клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов від нього не поступило. Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачка клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляла, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за її відсутності. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомленим про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до АТ "А-Банк", де ознайомився із основними умовами кредитування, викладеними у паспорті споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" (а.с. 8). Паспорт підписано електронним цифровим підписом шляхом підтвердження ОТП 3439 з номаре телефону [NUMBER] . Як вбачається зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 19.08.2020, [PERSON] звернувся до АТ "А-Банк" за отриманням банківських послуг. Він погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку (а.с. 7). Згідно із довідками за картами та за лімітами [PERSON] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] із строком дії до червня 2024. 19 серпня 2020 року йому встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн, який неодноразово збільшувався та зменшувався, востаннє 20.10.2023 його зменшено до 8720,00 грн (а.с. 14, 15). На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", розміщених на сайті банку (а.с. 17-23) та Тарифи по картках "Універсальна", "Універсальна Gold", "Зелена" (а.с. 24). Однак суд звертає увагу на те, що вказані документи не містять будь-якого підпису відповідача. З долучених до матеріалів позову розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.08.2020, укладеного між АТ "Акцент-Банк" та клієнтом [PERSON] , станом на 05.07.2024 та виписки по картці по рахунку (а.с. 5-6, 9-13), встановлено, що останній користувався кредитними коштами, погашав наявну заборгованість, що підтверджує наявність між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Заборгованість за наданим кредитом у вказаному розрахунку визначена в розмірі 10507,94 грн, з яких 7621,41 грн - загальний залишок заборгованості за тілом кредиту (6512,31 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту + 1109,10 грн - прострочений кредит), 2886,53 грн - загальний залишок заборгованості за процентами (263,38 грн - проценти нараховані на поточну заборгованість + 2623,15 грн - заборгованість на проценти за прострочену заборгованість). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного зобов`язання, непогашення відповідачем заборгованості за ними, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить до таких висновків. Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2020 [PERSON] звернувся до АТ "А-Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. При цьому суд звертає увагу на те, що в самій Анкеті-заяві не визначені умови кредитування, у тому числі й процентна ставка. Позивач також посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між ним та відповідачем, визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, а також у Тарифах користування кредитною карткою, розміщеними на його сайті. Однак матеріали справи не містять підтверджень про ознайомлення [PERSON] з основними умовами кредитування, оскільки жоден з вищенаведених документів не містить його підпису, як і немає доказів, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-звяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, списання по яких відображені у розрахунку заборгованості та виписці по руху коштів. Роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. При цьому суд також зазначає, що в даному спорі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", відсутність у анкеті-заяві основних умов кредитування, домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підписів позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви від 19.08.2020. Щодо долученого до матеріалів справи Паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", то суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно з якою потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитовця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц (провадження №61- 13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У даному випадку паспорт споживчого кредиту, який у Законі України "Про споживче кредитування" трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу згаданої позиції Верховного Суду може свідчити тільки про ознайомлення відповідача з можливістю зміни умов кредитування, надання можливості порівняти різні пропозиції кредитодавця, але аж ніяк не може бути підтвердженням того, на які саме умови він пристав. Таким чином, враховуючи вищевказане, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ "А-Банк" повідомив відповідача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими та на які посилається. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що заявлені до стягнення проценти нараховані правомірно. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 7621,41 грн. Дана сума підтверджена розрахунком, наданим як доказ в матеріалах справи позивачем, та факт отримання вказаних коштів відповідач не заперечив. Натомість підстави для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відсутні, оскільки нарахування таких не передбачено укладеним між сторонами кредитним договором. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Тому, виходячи з викладеного, даючи оцінку вказаному вище розрахунку заборгованості за кредитним договором, враховуючи, що [PERSON] вносив проплати та частково погашав кредит, однак суми були не достатніми для погашення тіла кредиту, беручи до уваги, що жодних зауважень щодо нарахованої заборгованості по тілу кредиту від нього до суду не надходило, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.08.2020, яка нарахована станом на 05.07.2024, у розмірі 7621,41 грн, а позов задовольнити частково. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 35). Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідача 7621,41 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2196,21 грн (7621,41 грн*3028 грн/10507,94 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 1050, 1054, ЦК України, ст. 12, 81, 141, 211, 247 ЦПК України та

Outcome: partial