Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, в якій вказував, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 листопада 1998 року, реєстр. №190, він придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0411 га, призначеній для його обслуговування. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку - [PERSON] (яка [INFO] померла). Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані (необхідні для обслуговування цього майна) та яка належить відчужувачу майна, а тому [PERSON] просив визнати його власником земельної ділянки площею 0,0411 га, розташованої по [ADDRESS] , призначеної для обслуговування житлового будинку. У судове засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Суд встановив, що на підставі біржового Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 листопада 1998 року, реєстр. №190 (визнаного дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2005 року), [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0411 га, призначеній для його обслуговування. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку - [PERSON] (яка [INFO] померла). Згідно відповіді Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 25 липня 2024 року №192/01-09 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд - не більше 0,1 га), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму). Суд встановив, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Outcome: approved