Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] , з посиланням на те, що [INFO] в селі Гейсиха Білоцерківського району Київської області помер [PERSON] .. На день відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте з жовтня 2015 року до дня своєї смерті [INFO] проживав в будинку [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] та перебував на обліку в амбулаторії села Гейсиха Білоцерківського району Київської області КНП «ЦПМСД» Ставищенської селищної ради. Спадкоємицею за заповітом щодо частини спадкового майна, а саме земельної ділянки є [PERSON] .. Спадкоємцями за законом першої черги, які заяв про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори не подавали є: непрацездатна за віком дружина спадкодавця [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] .. [PERSON] (рідна сестра спадкодавця) є спадкоємицею за законом другої черги, яка спадкує у випадку неприйняття спадщини спадкоємцями першої черги і має вважатися такою, що спадщину за законом прийняла, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ставищенського селищною радою на підставі зареєстрованого місця проживання спадкодавця видано довідку №144 від 22.09.2022 року про постійне проживання спадкодавця на час смерті в житловому будинку [ADDRESS] та проживання разом з ним дружини [PERSON] , що не відповідає дійсності. Державна реєстрація [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті за цією адресою реєстрації. Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Спору щодо цього факту між спадкоємцями немає, проте зважаючи на реєстрацію місця проживання спадкодавця не за місцем фактичного проживання, в позасудовому порядку цей факт встановити не можна. Так, [PERSON] не може вважатися такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 статті 1268 ЦК України, оскільки правове значення має постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація з ним в одному житловому будинку. Встановлення вищевказаного факту має юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення черговості та кола спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та мають право на спадщину за законом. Ставищенською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки інформація, що міститься у поданій довідці Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 144 від 22.09.2022 року суперечить інформації зазначеній у довідці Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №566 від 18.10.2023 року, що впливає на безспірність черговості спадкування за законом, підстав для закликання до спадкоємства та факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб. Позивач просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнити. Додатково в судовому засіданні зазначила, що з 2015 року брат жив у неї вдома, він був лежачим, міг тільки сидіти, ходити не міг. Вона за ним доглядала, возила в лікарню. За весь цей час його ніхто не провідував і відповідач також. [INFO] її брат помер, похоронила вона його із свого дому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду по справі повідомлена належним чином, її представник адвокат Кочин С.С. позовні вимоги в інтересах відповідача не визнав, просить відмовити в їх задоволенні з підстав їх необґрунтованості. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила, позивач є її матір`ю. Брат позивача з 2015 року до дня своєї смерті проживав з її матір`ю, остання доглядала за ним, ніхто із родичів до нього не приходив, щоб провідати. Ховали його з дому позивача за свої кошти. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює на посаді старости в с. Гейсиха та в с. Попружна Білоцерківського району Київської області. До неї кілька років назад звернулась жителька с. Гейсиха [PERSON] та повідомила, що її дядько [PERSON] хоче скласти заповіт. Останній проживав у позивача ще раніше, близько із 2015 року. Заповіт було складено на [PERSON] , здається на земельну ділянку, але точно не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в [ADDRESS] по сусідству з домогосподарством позивача, працює в місцевому ПСП «Гейсиське» оператором машинного доїння. Рідний брат позивача [PERSON] проживав у [PERSON] , яка його гарно доглядала та лікувала. [PERSON] міг сидіти та лежати, ходив він дуже погано, бо в нього були хворі ноги. Щоб хтось із родичів дружини чи сама дружина провідували [PERSON] в помешканні його сестри [PERSON] , вона не бачила. В 2022 році [PERSON] помер, хоронили його із будинку позивача [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає в [ADDRESS] та працює в місцевому ПСП «Гейсиське» різноробочим. Йому відомо, що в 2015 році [PERSON] забрала до себе додому в с. Гейсиха свого брата [PERSON] , прізвища та по-батькові якого він уже не пам`ятає. Він жив у позивача до самої своєї смерті, остання його годувала та лікувала на стаціонарі в лікарні, неодноразово викликала до нього сімейного лікаря. Він не бачив, щоб його хтось із рідних провідував у будинку сестри. Ходив він трішки, тобто дуже погано. А останнім часом перед смертю він взагалі не ходив. Коли [PERSON] помер, а це сталося два роки назад, то він був на похоронах і хоронили [PERSON] з дому позивача, тобто [PERSON] .. Суд, розглянувши справу, заслухавши доводи позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - Кочина С.С. , пояснення третьої особи [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в селі Гейсиха Білоцерківського району Київської області помер [PERSON] , що підтверджується копіями довідки про причину смерті №14 від 17.03.2022 року виданою Амбулаторією села Гейсиха Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області та свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23.03.2022 року (а. с. 9-10). На день відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] проте з жовтня 2015 року до дня смерті [INFO] проживав в будинку [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] та перебував на обліку в амбулаторії села Гейсиха Білоцерківського району Київської області КНП «ЦПМСД» Ставищенської селищної ради, що підтверджується довідкою №566 від 18.10.2023 Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а. с. 15), довідкою №137 від 13.03.2023 року виданою Амбулаторією села Гейсиха Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а. с. 14), актом (а. с. 13) та показами в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] заведена в Ставищенській державній нотаріальній конторі Білоцерківського району Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70168031 від 28.09.2022 року (а. с. 11). На час смерті [PERSON] неповнолітніх, непрацездатних дітей чи батьків не мав, що підтверджується довідкою №397 від 25.09.2023 року Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а. с 12). Із матеріалів спадкової справи (а. с. 52-68) встановлено, що спадкоємицею за заповітом, посвідченим 21 лютого 2022 року старостою старостинського округу №2 Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (с. Гейсиха вулиця Центральна, 48) за реєстром №2 щодо частини спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 1,8411 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі державного акта серії ЯЖ №216139, кадастровий номер земельної ділянки 3224281200:01:002:0010, яка розташована на території Ставищенської селищної ради за межами населеного пункту Білоцерківського району Київської області, є [PERSON] , [INFO] .. Спадкоємцями за законом першої черги, які заяв про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори не подавали є: непрацездатна за віком дружина спадкодавця [PERSON] ; дочка спадкодавця [PERSON] ; дочка спадкодавця [PERSON] . Ставищенського селищною радою на підставі зареєстрованого місця проживання спадкодавця була видана довідка №144 від 22.09.2022 року слідуючого змісту: про те, що [PERSON] постійно був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] в [ADDRESS] . Разом з ним до дня його смерті постійно були зареєстровані такі члени сім`ї, а саме [PERSON] - дружина. Інших осіб, в тому числі спадкоємців, які б проживали постійно разом із спадкодавцем до дня його смерті, немає (а. с. 57). [INFO] [PERSON] , сестра спадкодавця, звернулась до Ставищенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, посилаючись на те, що вважається такою, що прийняла спадщину згідно частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно до дня смерті проживала разом із спадкодавцем, надавши про це довідку Ставищенської селищної ради №566 від 18.10.2023 року, на що Ставищенською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки встановлено, що інформація, що міститься у поданій довідці Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №144 від 22.09.2022 року суперечить інформації зазначеній у довідці Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №566 від 18.10.2023 року, що впливає на безспірність черговості спадкування за законом, підстав для закликання до спадкоємства та факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб (а. с. 15, 18). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ст. ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. В п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року зазначено, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Під час розгляду таких справ суди мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті й фактичне місце проживання його спадкоємців і від цього вже визначати, чи прийняли спадкоємці спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місце реєстрації в цьому разі не є визначальним. (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18). Як вказав Верховний Суд в Постанові від 24 серпня 2022 року справа № 538/2344/20 (№ 61-39308св18), під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини, та, відповідно, набуття права на спадкове майно. Аналогічні позиції сформульовані в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №464/566/19, в постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19-ц. Зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що на момент своєї смерті [INFO] спадкодавець [PERSON] постійно фактично проживав із своєю сестрою [PERSON] в будинку останньої за адресою: [ADDRESS] , звідки позивачем і був похоронений. Таким чином, суд дійшов висновку, що довідка №144 від 22.09.2022 року, видана Ставищенською селищною радою за своїм змістом не відповідає встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи в частині місця проживання спадкодавця на момент його смерті та кола тих осіб, які з [PERSON] постійно проживали на момент його смерті, відтак суд даний доказ в зазначеній частині не приймає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державна реєстрація [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті за цією адресою реєстрації, місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця: [ADDRESS] , а тому [PERSON] не може вважатися такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 статті 1268 ЦК України, оскільки правове значення має постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація з ним в одному житловому будинку, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved