Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

18.06.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду через підсистему, що забезпечує обмін процесуальними документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, органами та установами системи правосуддя, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, що іменується "Електронний суд", тобто у електронній формі, з вказаним позовом (вхідний №34133), в якому просив: стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» майнову шкоду у розмірі 22 881,29 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 20.06.2024 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити та просив справу розглядати без його особистої участі (48429/24-Вх.). Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю (48431/24-Вх). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у\~ разі\~ визнання\~відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» згідно наказу №17-К від 27.01.2022 р. було прийнято [PERSON] на посаду керівника Відділення №117 (Одеса) Мережа відділень № 4 (Одеса) Регіональна мережа № 5 (Одеса) Департамент національної мережі Операційна дирекція з 28.01.2022 р. 27.01.2022 р. між ТОВ «Нова Пошта» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого останній прийняв на себе обов?язки матеріально-відповідальної особи, а саме прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. 27.01.2022 р. [PERSON] було підписано зобов?язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію. 07.06.2023 р. [PERSON] ознайомився з посадовою інструкцією керівника відділення ПІ-ФЯ.02.ВЯ.01.01 редакція від 07.06.2023 р. № 7, затверджену наказом ТОВ «Нова Пошта» від 07.06.2023 р. № 297/1. 10.08.2023 р. ТОВ «Нова Пошта» було винесено наказ інвентаризації № 1274- ІНВ про проведення позапланової інвентаризації основних засобів, матеріалів, корпоративної форми, ЗІЗ та тари Відділення №19 (до 30 кв.): [ADDRESS] . Згідно зазначеного наказу, було призначено робочу інвентаризаційну комісію та визначено провести інвентаризацію основних засобів, МНМА, , матеріалів, корпоративної форми та 3ІЗ та тари Відділення №19 (до 30 кв.): [ADDRESS] , у період 11.08.2023 р. - 11.08.2023 р. У визначений період 11.08.2023 р. - 11.08.2023 р. при проведенні позапланової інвентаризації, матеріально-відповідальною особою [PERSON] було надано пояснювальну записку від 11.08.2023 р. щодо причин виникнення нестачі. За результатами проведеної інвентаризації, робочою інвентаризаційною комісією було складено інвентаризаційний опис необоротних активів та протокол інвентаризаційної комісії №RAI-064330 від 11.08.2023 р. згідно яких виявлено нестачу 15 одиниць основних засобів на суму 35 910,53 грн., залишковою вартістю 22 881,29 грн. Робочою інвентаризаційною комісією визначено рішення щодо нестачі: підлягає відшкодуванню матеріально-відповідальною особою 22 881,29 грн. 11.08.2023 р. матеріально-відповідальною особою - [PERSON] було підписано інвентаризаційний опис необоротних активів RAI-064330, усі цінності було пронумеровано в цьому інвентаризаційному описі з №1 по № 197, перевірено комісією в натурі в присутності [PERSON] та внесено в опис. Претензій до інвентаризаційної комісії [PERSON] - не мав. Цінності, перелічені в описі, знаходились на відповідальному зберіганні у [PERSON] . Згідно з довідкою ТОВ «Нова Пошта» від 08.09.2023 р., залишкова вартість основних засобів, обліковувались на балансі за матеріально-відповідальною особою [PERSON] та виявлених як недостача за результатами проведеної інвентаризації згідно протоколу №RAI-064330 від 11.08.2023 р. становить 22 881,29 грн. Відповідно до наказу ТОВ «Нова Пошта» від 11.08.2023 р. № 11082023/4-В/т із заробітної плати [PERSON] , було призначено відрахування 27 510,37 грн. з дотриманням вимог, встановлених ст.ст. 128, 129 КЗпП України. Судом встановлено, що матеріально-відповідальна особа [PERSON] з наказом ознайомився та з відрахуванням погодився. Відповідно до наказу № 166-К від 21.08.2023 р., [PERSON] було звільнено з посади керівника відділення № 19 (Одеса) Мережа відділень №4 (Одеса) Філія №5 «Одеса» Дирекція з обслуговування клієнтів за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов?язань з відшкодування завданої шкоди внаслідок нестачі не виконав та звільнився з роботи 21.08.2023 року. Загальна сума шкоди становить 22 881,29 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня 29 копійок). Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов?язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Ha працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно ст. 131 Кодексу законів про працю України, роботодавець зобов?язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов?язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст. 134 Кодексу законів про працю України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації виконанні трудових обов?язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов?язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 135-1 Кодексу законів про працю України, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов?язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов?язків, грошові виплати. Відповідно до абз. 1 ст. 135-3 Кодексу законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають: - заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв?язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Згідно з п. 3 цієї Постанови у відповідності зі ст. 130 КЗпП України, відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника адміністративної чи кримінальної відповідальності до дисциплінарної, за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов?язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об?єктивного з?ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, КЗпП України залежить вирішення 137 питання покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з?ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов?язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір шкоди внаслідок недостачі необоротних активів - матеріальних цінностей ввірених [PERSON] , становить 22 881,29 грн. та підлягає стягненню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом встановлено, що відповідач визнав позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачу наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідача і означає безумовну згоду з вимогами позивача та з винесенням судом рішення на користь позивача незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. Враховуючи наведене\~та

Outcome: approved