Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк», Банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Бережанський відділ Державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Бережанський відділ ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ) про: 1) визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису НМК № 342307, зареєстрований в реєстрі за № 17372, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 28 вересня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк», невиплачених в строк грошових коштів за період з 17 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року в сумі 41 622,44 гривень на підставі договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] ; 2) стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно отриманих коштів, стягнених з позивачки за виконавчим написом нотаріуса НМК № 342307, зареєстрованим в реєстрі за № 17372 у розмірі 30 599,25 гривень; 3) сплачених судових витрат (а.с. 2-12). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий НМК № 342307, зареєстрований в реєстрі за № 17372, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів за період з 17 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року в сумі 41 622,44 гривень на підставі договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» до [PERSON] , строк платежу якого настав 15 лютого 2020 року, яка складається з: 25 335,05 гривень - строковий основний борг, 3 193,28 гривень - прострочені проценти, 456,28 гривень - строкові проценти, 834,48 гривень - строкова плата за обслуговування кредиту, 5 966,69 гривень - прострочена плата за обслуговування кредиту, 36,65 гривень - пеня, 1 900,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису. 21 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Засєдко Т. М. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису НМК № 342307. 12 листопада 2020 головним державним виконавцем Засєдко Т. М. у даному виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернено стягнення на доходи боржника у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 45 904,68 гривень. Окрім цього, 14 березня 2024 року начальником Бережанського відділу ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ [PERSON] винесено постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про арешт коштів боржника. Вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинено в порушення вимог законодавства, у зв`язку з цим наявні достатні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, в матеріалах справи відсутні докази того, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем було надано детальний розрахунок заборгованості зі строками її погашення та первинний бухгалтерський документ, який би підтвердив видачу боржнику спірної суми боргу (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивачки перед товариством, яка зазначена у написі є безспірним. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач отримував від відповідача лист-вимогу про усунення порушень за кредитним договором у розмірі, який відображено у виконавчому написі нотаріуса, і як наслідок, мав можливість ліквідувати допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку або подати заперечення кредитору. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою він погоджується, а в даному випадку заборгованість позивача є спірною, так як [PERSON] не погоджується з її розміром. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірному розмірі сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Більше того, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, постанова КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 втратила законну силу, внаслідок визнання її судовим рішенням не чинною та незаконною, тобто, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Однак, договір кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] - нотаріально не посвідчений. На адресу позивачки з боку відповідача не було пред`явлено письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитом, тобто приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис не упевнився в безспірності заборгованості. Крім того, оскільки [PERSON] вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, відповідно і стягнення коштів за цим виконавчим написом нотаріуса з позивачки є протиправним, а тому, кошти в сумі 30 599,25 гривень підлягають поверненню останній, як безпідставно набуті відповідачем під час примусово виконання оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Бережанський відділ ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення отриманих коштів стягнених за виконавчим написом нотаріуса. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 29). Від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому Банк просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] до АТ «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Бережанський відділ ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення отриманих коштів стягнених за виконавчим написом нотаріуса у справі № 607/6268/24 - відмовити у повному обсязі; розгляд справи здійснювати за відсутності представника АТ «Ідея Банк». Посилаючись на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а виконавчий напис № 17372, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає виконанню. Представник відповідача вказує, що 15 жовтня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000 гривень, з процентною ставкою 21,99%, строком на 30 місяців. Банком належним чином виконано свої обов`язки згідно даного договору, а позичальник власних зобов`язань не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 39 722,44 гривень. Боржнику кредитором було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені нею без задоволення. На виконання вимог Постанови КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) АТ «Ідея Банк» надало приватному нотаріусу всі необхідні документи для вчинення ним 28 вересня 2020 року виконавчого напису № 17372. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Тому, зазначені позивачем у позовній заяві доводи про відсутність ознаки безспірності суми заборгованості не відповідають дійсним обставинам справи. Більше того, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою № 662, оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28 квітня 2022 року, тобто, з моменту набрання чинності постанови КМУ № 480 від 19 квітня 2022 року. Також банк вказує, що майно вважається безпідставно набутим виключно у тому випадку, якщо його отримання не ґрунтується на законодавстві або правочині. Проте, в даному випадку, стягнення заборгованості хоч і здійснюється внаслідок пред`явлення виконавчого напису до виконання, однак, правовою підставою для стягнення коштів є саме кредитний договір. Тобто, стягнення коштів є підставним. Більше того, після відкриття виконавчого провадження на користь АТ «Ідея Банк» було перераховано суму в розмірі 28 422,64 гривень, а решта суми була стягнута на користь Бережанського відділу ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ (а.с. 87-93). Протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 26 липня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (а.с. 101-104). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Бережанський відділ ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ своїм правом на подачу пояснень не скористалися, передбаченим статтею 181 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Представник позивачки [PERSON] - адвокат Молень Р. Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання, проте, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без їхньої участі (а.с. 93). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Бережанський відділ ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак, представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 61). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Моленя Р. Б., дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 15 жовтня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування № Z06.00211.005820214, згідно якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000 гривень, строком на 30 місяців, з процентною ставкою 21,99% річних - змінювана (а.с. 17). Згідно п.1.6. цього договору, дата повернення кредиту - 15 квітня 2022 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) відкритий у банку відповідно до графіку, викладеного в Додатку до даного договору. Додаток № 1 до договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року є паспорт споживчого кредиту, яким визначено дати платежів та сум платежів (зокрема: погашення суми кредиту та проценти за користування кредитом) (а.с. 17 зворотня сторона). Вищеописані Договір та Додаток до Договору - нотаріально не посвідчувалися. 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 17372 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк», невиплачені в строк грошові кошти на підставі договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] строк платежу за яким настав 15 лютого 2020 року. Загальна заборгованість становить 41 622 (сорок одну тисячу шістсот двадцять дві) гривні 44 копійки, яка також включає плату за вчинення цього виконавчого напису (а.с. 18). Постановою головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Засєдко Т. М. від 21 жовтня 2020 року, ВП № [NUMBER], відкрито виконавче провадження (а.с. 19). Постановою головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Засєдко Т. М. від 12 листопада 2020 року, ВП № [NUMBER], звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 20). 14 березня 2024 року начальником Бережанського відділу ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ [PERSON] , ВП № [NUMBER], винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 21). Відповідно до довідки № 07-18/985 від 14 березня 2024 року, видана [PERSON] про те, що вона працює в Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України з 18 жовтня 1999 року. На даний момент займає посаду черговий. Загальна сума виплаченого доходу за період з січня 2023 року по лютий 2024 року становить 43 453,00 гривні (а.с. 22). Як вказано в розрахунку заборгованості [PERSON] перед Банком, станом на 10 серпня 2020 року становить 39 722,44 гривні, з яких: 25 335,05 гривень - строковий основний борг, 3 900,01 гривень - прострочений основний борг, 3 193,28 гривень - прострочені проценти, 456,28 гривень - строкові проценти, 834,48 гривень - строкова плата за обслуговування кредиту, 5 966,69 гривень - прострочена плата за обслуговування кредиту, 36,65 гривень - пеня (а.с. 94). За змістом листа Бережанського відділу ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ № 41437 від 19 серпня 2024 року, станом на 19 серпня 2024 року заборгованість згідно виконавчого напису НМК № 342307, реєстраційний № 17372, виданий 28 вересня 2020 року АСВП № [NUMBER] стягнуто у сумі 31 443,75 гривень, з них перераховано стягувачу 28 422,64 гривні, виконавчий збір 2 901,11 гривень та 120 гривень витрати на проведення виконавчих дій. З врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Подібний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п.10.2 Постанови від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, як і на час виникнення спірних правовідносин, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивачка в позовній заяві посилається на те, що договір кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , на який є посилання у спірному виконавчому написі, нотаріально не посвідчувався, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18, постанові Великої Палати Верхового Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 754/9711/14-ц. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17, які викладено у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення АТ «Ідея Банк» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, про що описав вище. Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] отримувала лист-вимогу про усунення порушень за кредитним договором у розмірі, який відображено у виконавчому написі нотаріуса, яка була залишена боржником без виконання. Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У виниклому спорі заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач не погоджується з самим розміром виниклого боргу шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд зробив висновок про те, що позовні вимоги у виниклому спорі є підставними, порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису НМК № 342307, зареєстрований в реєстрі за № 17372, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк», невиплачених в строк грошових коштів за період з 17 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року в сумі 41 622,44 гривень на підставі договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно отриманих коштів, стягнених з позивачки за виконавчим написом нотаріуса НМК № 342307, зареєстрованим в реєстрі за № 17372 у розмірі 30 599,25 гривень, то суд виходить з наступного. Постановою головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Засєдко Т. М. від 21 жовтня 2020 року, ВП № [NUMBER], відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості на суму 41 622,44 гривні (а.с. 19). Як вказано у листі Бережанського відділу ДВС ТР ТО ЗМУ МЮ № 41437 від 19 серпня 2024 року, станом на 19 серпня 2024 року заборгованість згідно виконавчого напису НМК № 342307, реєстраційний № 17372, виданий 28 вересня 2020 року, АСВП № [NUMBER], стягнуто з [PERSON] у сумі 31 443,75 гривень, з них перераховано стягувачу 28 422,64 гривні, виконавчий збір 2 901,11 гривень та 120 гривень витрати на проведення виконавчих дій. Отримання Банком вказаної у цьому листі суми - 28 422,64 гривні підтверджено відповідачем і у змісті поданого АТ «Ідея Банк» відзиву. Відповідно до приписів частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2021 року виснував: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 19 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., зареєстрований в реєстрі за № 5071, за яким стягнуто 8 559,45 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Доводи ТОВ "ФК управління активами" про те, що спірні грошові кошти набуті на належній підставі, а саме за договором № 1002014098 від 31 травня 2012 року, висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки кошти не були сплачені [PERSON] добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово, шляхом відрахування із заробітку та списання коштів з банківського рахунку на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню. У разі якщо ТОВ "ФК управління активами" вважає, що у [PERSON] наявна заборгованість за договором № 1002014098 від 31 травня 2012 року воно не позбавлене право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Оцінка законності та обґрунтованості таких вимог буде надана судом у межах розгляду відповідної цивільної справи.» Оскільки, виконавчий напис НМК № 342307, зареєстрований в реєстрі за № 17372, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк», невиплачених в строк грошових коштів за період з 17 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року в сумі 41 622,44 гривень на підставі договору кредиту та страхування № Z06.00211.005820214 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала. За таких обставин суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь позивачки безпідставно отриманих коштів, стягнених за виконавчим написом нотаріуса НМК № 342307, зареєстрованим в реєстрі за № 17372 у розмірі 30 599,25 гривень, слід задовольнити частково, оскільки державним виконавцем на погашення заборгованості в користь Банку було стягнуто 28 422,64 гривень, а решта суми становили 2 901,11 гривні - виконавчий збір та 120 гривень - витрат на проведення виконавчих дій. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем [PERSON] були понесені судові витрати у сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи Квитанціями № 1300047773 від 18.03.2024 та № 1309088444 від 04.04.2024 (а.с. 1, 60а). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, то у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесенні судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2 336,24 гривні, 1 211,20 - позовна вимога немайнового характеру + 1 125,04 (28 422,64 * 1 211,20 : 30 599,25) - позовна вимога майнового характеру, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial