Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зняти арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3235810, який вчинений: Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 22.05.2006 року, підстава обтяження : повідомлення, 1064, 11.11.2000 , Володар-Волинська виконавча служба. В обґрунтування позову зазначив, що у зв`язку з наявністю заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , він не має можливості оформити спадщину, після смерті свого батька [PERSON] Заборону накладено Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою. Підставою виникнення обтяження було повідомлення Володарсько-Волинської виконавчої служби. Відповідно до відомостей АСВП у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13.06.2024 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (сторін) сторін. Позивач до суду надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду копії матеріалів виконавчого провадження, отриманих з ВП-спецрозділу щодо боржника [PERSON] . У судове засідання представник відповідача не з`явився, відзив не подав, клопотань не заявив. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом досліджено наступні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва а.сп. 10). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , а [INFO] помер його батько - [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про смерть (а.сп.8,9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1998, а також договору дарування від 09.12.2004, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.сп.5-7). Зазначене також підтверджується інформаційною довідкою КП «Коростенське МБТІ» від 22.08.2023, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.12.2023 (а.сп. 11, 14). Позивач, звернувшись до нотаріусу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав 29.05.2024 відмову від Першої Коростенської державної нотаріальної контори, так як наявний арешт на спадкову квартиру. В ці й же відмові нотаріальною конторою повідомлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] (а.сп.13). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07.12.2023 (інформаційна довідка №357540610), наявний арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 3235810 вчинений: Володарсько-Волинською державною нотаріальною конторою, дата реєстрації 22.05.2006 року, підстава обтяження : повідомлення, 1064, 11.11.2000, Володар-Волинська виконавча служба . Об`єкт обтяження: невизначене, все майно : [ADDRESS] . Власник - [PERSON] . Звернувшись до відповідача із заявою про зняття арешту на вищезазначену квартиру, листом від 22.05.2024 року, позивачу було повідомлено, що на виконанні у відділі перебували рішення суду щодо стягнення з [PERSON] коштів. Більш детальної інформації не надано, оскільки заявник не є стороною виконавчого провадження (а.сп.12). 16.07.2024 відповідачем надано суду копії матеріалів виконавчих проваджень №24905810 та №22031157, отриманих з ВП-спецрозділ щодо боржника [PERSON] Так, у відділі ДВС на виконанні перебував виконавчий лист від 07.02.2011 №2-586/10р про стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки «Альянс Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13594,63 гривень, 136,00 грн державного мита та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Виконавче провадження №24905810 було відкрите 04.03.2011 з накладенням арешту на майно боржника. 27.04.2012 дане виконавче провадження закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника). Крім того, у провадженні відділу ДВС перебувало виконавче провадження №22031157 з виконання судового наказу від 12.07.2010 №2-н-6/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у сумі 29595,81 гривень. Виконавче провадження 27.04.2012 закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника). Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржинків, станом на 05.06.2024 відомості стосовно [PERSON] відсутні (а.сп.15). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Суд враховує, що згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Суд враховує, що підставою накладення обтяження №3235810 на\~все майно [PERSON] , у тому числі на квартиру [ADDRESS] , було повідомлення Володарсько-Волинської виконавчої служби, архівна дата виникнення якого 12.12.2000 рік. З моменту\~виникнення обтяження минуло понад 18 років. Внаслідок накладеного обтяження, а саме заборони на нерухоме майно, позивач позбавлений можливості\~розпоряджатись спадковим майном, яке він прийняв у встановленому законом порядку після смерті батька - [PERSON] , що перешкоджає йому як власнику майна користуватись своїми законними правами. Відповідач не надав жодних доказів обґрунтованості продовження дії даного обтяження. Більш того, наразі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] , на майно якої накладався арешт. За таких обставин, виходячи із встановлених обставин, суд вбачає\~невідповідність заходу втручання держави в право власності позивача критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини та відсутність справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави, пов`язаними з втручанням в право власності, та інтересами особи, яка страждає від такого втручання, а тому суд вважає, що наявні підстави для припинення обтяження №3235810 від 22.05.2006 року. Відтак, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved