Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеною вище заявою в обґрунтування якої вказує на те, що він народився [INFO] . В свідоцтві про його народження відомості про батька були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері. Від його народження і до 2006 року [PERSON] проживав з його матір`ю [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У 2006 році батьки припинили сімейні відносини і [PERSON] почав проживати окремо від них. Проте після цієї події [PERSON] не припинив свої батьківськи відносини з заявником утримуючи його та виховуючи, як свого рідного сина. Через таке відношення, заявник завжди вважав і вважає [PERSON] своїм рідним батьком. [INFO] [PERSON] помер. Посилаючись на викладене та положення ст.ст. 128, 130, 135 СК України, просить встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який помер [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , громадянина України, та внести відповідні зміни до актового запису № 20 про народження. Ухвалою суду\~від 22.04.2024\~року,\~провадження по\~зазначеній справі\~відкрито та\~справу призначено\~до судового\~розгляду(а.с.14). Заявник [PERSON] \~в судовому\~засіданні заявлені\~вимоги підтримав\~в повному\~обсязі.\~Посилаючись на\~обставини викладені\~в заяві просив її задовольнити. Додатково суду пояснив,\~що на\~момент коли\~його батьки\~познайомилися,\~у мами\~була донька\~ [PERSON] .\~Продовж трьох\~років батьки\~жили однією\~сім`єю без\~реєстрації шлюбу,\~виховували [PERSON] \~і його\~разом.\~ [PERSON] \~завжди виконував\~батьківські обов`язки\~щодо нього,\~визнавав своє батьківство, брав участь в його вихованні та навчанні, матеріально утримував, опікувався ним та спілкувався з ним як батько. Навіть після того, як почав проживати окремо. Він його єдина кровна дитина. До [PERSON] також ставився як до рідної доньки. Батько був військовослужбовцем, [INFO] загинув при виконанні бойового завдання. Він дуже важко переживає його втрату і хоче, щоб зв`язок з ним був оформлений юридично. Заявник в сьогоднішнє судове засідання подав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність, на задоволенні заяви наполягає (а.с.45). Заінтересована особа [PERSON] , в сьогоднішнє судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню. В минулому судовому засіданні суду пояснила, що є матір`ю [PERSON] . В 2002 році її син [PERSON] познайомився з [PERSON] та почали жити однією сім`єю. Чого не зареєстрували шлюб вона не знає. На той час у [PERSON] вже була донька [PERSON] . В 2004 році у них народився спільний син [PERSON] . Коли [PERSON] було приблизно 3 роки, [PERSON] і [PERSON] розійшлися. [PERSON] зостався проживати з матір`ю, але [PERSON] продовжував виховувати його та матеріально утримувати. Зв`язки між ними не були розірвані, [PERSON] з дітьми навідували її і продовжували спілкуватися з [PERSON] , який приймав активну участь у житті дітей. 30.09.2022 року [PERSON] одружився, але [PERSON] його єдина дитина. Вона особисто завжди вважала Олега рідним онуком вони підтримують родинні відносини і зараз (а.с.44). Вислухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою. Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)», п. 98, п. 99, ЄСПЛ 2012) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, п. 22, ЄСПЛ). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.ст.293, 315 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком записаний [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження виконавчим комітетом\~Димитрівської селищної\~ради міста\~Олександрії Кіровоградської\~області 02.08.2004 року зроблено відповідний запис № 20. Вказане підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Відомості про батька, [PERSON] , в актовому записі №20 від 02.08.2004 року записані відповідно до частини 1 ст.135 СК України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00043249144 (а.с.5). На час народження [PERSON] його мати [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.2). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у віці 43 роки, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.3). В судовому засіданні заявник стверджує, що [PERSON] , [INFO] , є його батьком та від самого його народження виконував щодо нього батьківські обов`язки. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Загальні правила визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано нормами ст. 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини (п. 1) або за рішенням суду (п. 3). Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (с. 2 ст. 128 СК України). Водночас тлумачення ч. 2 ст. 128 та ст. 130 СК України дає підстави вважати, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2023 у справі № 592/4443/17 зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України). Отже, доказами визнання батьківства (походження дитини від батька) можуть бути листи, заяви, анкети, фото-, відеозапис, інші документи, зокрема ДНК-тест, а також показання свідків, пояснення самих учасників справи, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, а також висновок експертизи. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері, так і після народження дитини, підтверджено ж лише після її народження. На підтвердження батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] , останній надав суду окрім вищезазначених доказів, фотознімки (а.с.6-10, 41,42) на яких зображені [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] з новонародженим [PERSON] на руках, та [PERSON] на порозі пологового будинку в день виписки з пологового відділення. Фотознімки з родинних свят, на яких серед інших зображені ці ж самі особи, що вочевидь зроблені у різний час (зображено різні пори року та різні роки, на що вказує зображення заявника та його сестри [PERSON] , які зображені зростаючими в дитинстві, досягнувшими повнолітнього віку). Крім того, [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка повідомила, що наприкінці 2001 року вона познайомилася з [PERSON] . В серпні 2002 року її доньці [PERSON] виповнилося 2 рочки. На той час, вони з [PERSON] вже проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. В липні 2004 року у них народився [PERSON] . [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] та завжди визнавав своє батьківство. Через існування спору щодо ім`я дитини, оскільки [PERSON] хотів назвати сина « [PERSON] », вона самостійно звернулася до органів ДРАЦСу та зареєструвала народження дитини. Дала йому ім`я [PERSON] , прізвище зазначили її « [PERSON] », а батьком дитини записали з її слів « [PERSON] ». Приблизно в 2007 році вони з [PERSON] розійшлися та почали мешкати окремо, син залишився проживати з нею. Декілька років відносини між нею і [PERSON] були напружені, проте останній допомагав їй матеріально утримувати сина, приїздив до нього в гості, спілкувався з ним. Коли [PERSON] трохи підріс, [PERSON] почав брати його з собою на роботу, у вільний від навчання час, на декілька днів. Між батьком і сином склалися добрі взаємовідносини, [PERSON] приймав активну участь у вихованні сина, передавав йому знання своєї професії, привчав до роботи. Смерть батька стала для [PERSON] великою трагедією та непоправною втратою. Свідок [PERSON] суду показала, що є сестрою [PERSON] . Заявник [PERSON] є її племінником. Пам`ятає, як брат [PERSON] на початку 2002 року привів [PERSON] знайомити з родиною. [PERSON] одразу прийняли в родину, і [PERSON] прийняли, як свою. В 2004 році у [PERSON] з [PERSON] народився син [PERSON] , а у неї [PERSON] . Так склалося, що [PERSON] невдовзі помер тож усю свою любов і увагу вона подарувала племінничку. [PERSON] усі дуже любили. Через деякий час [PERSON] з [PERSON] розбіглися, але [PERSON] продовжував виховувати сина та спілкуватися з ним, утримувати та розважати. [PERSON] завжди визнавав своє батьківство. [PERSON] наш і [PERSON] ми також сприймаємо як нашу. Свідок [PERSON] суду показала, що є племінницею [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] . Вони завжди були в гарних відносинах. [PERSON] турбувався про [PERSON] від самого народження, збирав до школи, матеріально утримував, виявляв саме батьківську увагу та турботу. Вона добре пам`ятає, коли [PERSON] почав заїкатися, [PERSON] дуже переживав та усіляко підтримував [PERSON] . Коли [PERSON] занедбав навчання, [PERSON] дуже переймався цим, спілкувався з сином на наставляв його, пояснював важливість освіти в житті людини. Судом надано свідку для огляду фото таблиці, розміщені на а.с.9-10. Оглянувши фото свідок підтвердила, що на них зображені [PERSON] та [PERSON] під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та діти [PERSON] з новонародженим [PERSON] . Також суду надано скріншоти особистого листування [PERSON] та [PERSON] , а також копії квитанцій щодо здійснення банківських переказів [PERSON] грошових коштів сестрі заявника [PERSON] (а.с.35-40). Таким чином, оцінюючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що всі вони є належними, допустимими та достовірними, не містять суперечності між собою та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про батьківство [PERSON] , який помер [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved