Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

03 липня 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на земельну частку (пай) розміром 4,64 га в умовних кадастрових гектарах, яка належала померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER] від 28 березня 1996 року, виданим на ім`я [PERSON] . Спадщину після померлого прийняв він та його мати, яка померла [INFO] . Вказує, що спадщину після смерті матері, в тому числі, і ту, яку вона фактично прийняла, але юридично не оформила, після смерті батька, прийняв він. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку (пай) нотаріус йому відмовила у зв`язку з тим, що відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки вказаний сертифікат був втрачений. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив встановити факт належності його батьку сертифікату на право на земельну частку (пай) та визнати за ним, тобто позивачем, право власності на цю частку в порядку спадкування за законом. 11 липня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання (а. с. 40). 12 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Василець С.О. подав заяву про збільшення позовних вимог та просив додатково встановити юридичний факту родинних відносин, а саме: що [PERSON] , який помер [INFO] в м. Суми, є батьком позивача [PERSON] (а. с. 71-90, 97-122). Ухвалою від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду на 06 вересня 2024 року з участю сторін (а. с. 93). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Василець С.О. не прибули, останній подав клопотання про розгляд справи без їх з позивачем участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити (а. с. 125). Представник відповідача Річківської сільської ради Сумського району Сумської області у судове засідання не прибув без повідомлення причин, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи (а. с. 94-95). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що [INFO] народився позивач [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 27 жовтня 1960 року на російській мові, його батьками записані « [PERSON] » та « [PERSON] » (а. с. 8). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а. с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно та майнові права. Згідно з довідкою відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 26 липня 2017 року №394/162-17 [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 4,64 умовних кадастрових гектарів на території Горобівської сільської ради у САПТЗТ «Вир» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 березня 1996 року, виданий на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 27 березня 1996 року №97. Сертифікат, одержаний на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 9-12). Отже, враховуючи, що сертифікат серії [NUMBER] від 28 березня 1996 року втрачений, а зазначені докази у своїй сукупності підтверджують той факт, що він дійсно належав [PERSON] , тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON] вказаного сертифікакту підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що прізвище батька позивача у свідоцтві про смерть, сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 березня 1996 року зазначено як [PERSON] . Прізвище позивача у паспорті зазначено як [PERSON] (а. с. 6). Як зазначалося вище, у свідоцтві про народження позивача на російській мові його батьками записані « [PERSON] » та « [PERSON] ». Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 30 липня 2024 року, [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] (а. с. 105). Згідно з рішенням Білопільського районного суду від 27 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 27 січня 2024 року, за позивачем [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) після смерті матері [PERSON] та встановлено юридичний факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 березня 1996 року, що виданий на ім`я [PERSON] (а. с. 18-21). Через розбіжності у написанні прізвища позивача та його батька [PERSON] у особистих документах [PERSON] позбавлений можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті свого батька. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] в м. Суми, був батьком позивача [PERSON] , який народився [INFO] , тому позовні вимоги позивача про встановлення факту родинних стосунків теж підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , та позивач [PERSON] (а. с. 6 зв. бік, 14-16). Тобто судом встановлено, що позивач зі своєю матір`ю [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після померлого [PERSON] в рівних долях по 1/2 частці, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №77661178, виданою 16 липня 2024 року, інформація щодо заведення спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] , в реєстрі відсутня (а. с. 46 ). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 травня 2024 року вбачається, що нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовила через те, що оригінал сертифіката на вказану земельну частку (пай) втрачений (а. с. 17). На даний час позивач має намір оформити свої спадкові права на вказану земельну частку (пай), але у зв`язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачено, вони позбавлені можливості зробити це в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності за 1/2 частину означеної вище земельної частки (паю) в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та 1/2 частину вказаної земельної частки (паю) в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] та за життя прийняла її після смерті чоловіка [PERSON] , але свідоцтво про право власності не отримала. На підставі викладеного,

Outcome: approved