Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

14.05.2024 позивач [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Пірнівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відповідно до якого просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що у грудні 2005 року позивачка разом із трьома малолітніми дітьми заселилася в житловий будинок [ADDRESS] . На той час будинок перебував у занедбаному стані оскільки більше 10 років у ньому ніхто не проживав. Власника даного будинку позивачка не знає, зі слів сусідів та працівників сільської ради їй було відомо лише те, що власниця будинку давно померла, за життя вона була одинокою, а тому після її смерті в будинку ніхто не проживав, родичів, які могли б успадкувати належний їй будинок не має. Протягом всього часу, починаючи з 2006 року, позивачка поступово, за власні кошти, приводила будинок в належний стан, відновила в будинку пічне опалення шляхом перебудови груби, провела воду в будинок, відновила електропостачання в будинку, зробила косметичний ремонт. Також [PERSON] відремонтувала паркан біля будинку, привела в належний стан подвір?я будинку. На замовлення [PERSON] будинок було підключено до електричної мережі. 28 листопада 2006 року позивачкою було укладено договір про користування електричною енергією. В подальшому, позивачкою погоджувалися та підписувалися й інші документи, зокрема, акти про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому від 29.03.2014 р. та 19.06.2017 р. Разом з тим, [PERSON] більше 19 років є єдиним господарем та володільцем вказаного житлового будинку. Більше 19 років [PERSON] підтримує будинок в належному стані та сплачує за надані комунальні послуги, тобто добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, вказана обставина підтверджується довідкою про місце проживання особи без реєстрації місця проживання від 22.02.2024 р. та актом від 23.08.2023 р., який складено депутатом Пірнівської сільської ради за підписом старости Воропаївського старостинського округу. Зазначений будинок на балансі Пірнівської сільської ради не перебуває. Власником домоволодіння по [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла. Зазначає, що вона добросовісно заволоділа майном і понад 19 років продовжує відкрито, безперервно володіти будинком [ADDRESS] , а відтак набула право власності на даний будинок за набувальною давністю, відповідно до статті 344 ЦК України. В той же час, право власності на вказаний будинок на даний час не зареєстровано. На цих підставах позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач та представник позивача адвокат Березинець Катерина Григорівна у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної цивільної справи без участі представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Ухвалою суду від 17.05.2024 відкрито провадження у справи, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 24.07.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність заяв сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи. Відповідно до довідки про місце проживання особи без реєстрації місця проживання №26 від 22.02.2024, виданої виконавчим комітетом Пірнівської сільської ради, [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання за адресою будинок [ADDRESS] , заселилась в будинок в 2005 році та постійно здійснює догляд за будинком та земельною ділянкою, постійно володіє майном, з 2005 року по теперішній час. (а.с. 7) Згідно акту складеного депутатом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] від 25.08.2023, остання підтверджує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не зареєстровані але проживають за адресою [ADDRESS] з 2005 року. (а.с. 8) Відповідно до відповіді Пірнівської сільської ради від 11.03.2024 №03-47.44/408, будинок [ADDRESS] зареєстровано на гр. [PERSON] , яка була власником домоволодіння. Зазначений будинок на балансі Пірнівської сільської ради не перебуває. (а.с. 9) Згідно довідки №37 від 07.03.2024, виданої старостою Воропаївського старостинського округу №5 Пірнівської сільської ради, що містить витяг з по-господарської книги 1991-1995 років [ADDRESS] , номер об`єкта ПГО 464 в погосподарській книзі № [NUMBER] відкритий на гр. [PERSON] , рік побудови житлового будинку 1962, загальна площа 20 кв.м., житлова 15 кв.м., зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , померла (актовий запис №10 від 02.09.1995), всього землі 0,16 га, для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 10) Згідно довідки №36 від 07.03.2024, виданої старостою Воропаївського старостинського округу №5 Пірнівської сільської ради, що містить витяг з по-господарської книги 2006-2010 років [ADDRESS] , номер об`єкта ПГО 330 в погосподарській книзі № [NUMBER] відкритий на гр. [PERSON] , померла (актовий запис №10 від 02.09.1995), всього землі 0,16 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 11) Відповідно до інформаційної довідки №378419530 від 14.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо будинку [ADDRESS] відсутні. (а.с. 12) Згідно копії договору №б/н про користування електричною енергією побутовим споживачем від 28.11.2006, гр. [PERSON] уклала договір із ЗАТ «АЕС Київобленерго» про користування електричною енергією у будинку [ADDRESS] (а.с. 13) Відповідно до копії Акту виконаних робіт №5050 від 23.11.2006 згідно наказу №94 від 31.03.2000, на замовлення [PERSON] за адресою [ADDRESS] проведено підключення до електричної мережі. (а.с. 14) Згідно квитанції б/н від 23.11.2006 [PERSON] сплатила на користь ЗАТ «АЕС Київобленерго» грошові кошти за підключення 1-фаз. установки за актом №5050 від 23.11.2006. (а.с. 15) Відповідно до Акту №035132 від 29.03.2014 Вишгородського РП ПТ «Київобленерго», [PERSON] на об`єкті споживача за адресою [ADDRESS] прийнято на відповідальне збереження лічильник №02317540 із пломбами. (а.с. 16) Згідно платіжних квитанцій за спожиту електроенергію за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , остання користувалася послугою енергопостачання та здійснювала оплати за спожиті послуги регулярно з липня 2007 року по квітень 2024 року. (а.с. 18-33) Відповідно до висновку експерта [PERSON] про вартість майна житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оціночна (ринкова) вартість вказаного будинку станом на 05.04.2024 становить 105000 грн. (а.с. 35-39) Згідно копії актового запису про смерть №10 від 02.09.1995, гр. [PERSON] померла [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 66) Згідно копії інвентаризаційної справи №16 на будинок [ADDRESS] , вказане домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку 42 від 18.05.1988. (а.с. 68-77) Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, сплачувала комунальні платежі та утримували його в належному стані, а також, понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давність, відповідно до ст. 344 ЦК України. Щодо судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України\~при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Разом з тим, цей спір виник не з вини відповідача, а внаслідок тривалої бездіяльності позивача. У зв`язку із цим, справедливим та розумним буде не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved