Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

30 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції про внесення змін у актовий запис, у якій позивачка просить внести зміни в актовий запис №970 в свідоцтві серії [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зокрема, в графі «батько» внести запис відповідно до ч.1 ст.135 СК України « [PERSON] », в графі «по-батькові» - « [PERSON] ». Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином Туреччини [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , у період з 01.01.2019 року по день надання відповіді. Засідання по справі призначено на 27 лютого 2024 року. 05 лютого 2024 року на офіційну електронну адресу Приморського районного суду м. Одеси від ДПС України надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 01.02.2024 року. 08 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку до Приморського районного суду м. Одеси від ДПС України надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 01.02.2024 року. 22 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Дєнісової Неллі Дмитріївни надійшла заява про розгляд справи за відсутності. У судове засідання, призначене на 27 лютого 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 20 березня 2024 року. Визнано явку позивача у підготовче засідання по справі обов`язковою. У підготовче засідання, призначене на 20 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Засідання по справі відкладено на 30 квітня 2024 року. 21 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Дєнісової Неллі Дмитріївни надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у ГУ ДМС України відомості про отримання посвідки на тимчасове проживання та дозвіл на імміграцію за період з 2016 по 2021 року відносно громадянина Туреччини [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] . 29 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Дєнісової Неллі Дмитріївни надійшло клопотання про розгляд справи без участі. У підготовче засідання, призначене на 30 квітня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Засідання по справі відкладено на 30 травня 2024 року. 30 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Дєнісової Неллі Дмитріївни надійшло клопотання про розгляд справи без участі. У підготовче засідання, призначене на 30 травня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року задоволено клопотання про витребування доказів від 21.03.2024 року. Закрито підготовче засідання по справі. Справу призначено до судового розгляду на 27 червня 2024 року. У судове засідання, призначене на 27 червня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Засідання по справі відкладено на 21 серпня 2024 року. 02 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ГУ ДМС України в Одеській області надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 30.05.2024 року. У судове засідання, призначене на 27 червня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. У судове засідання, призначене на 21 серпня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. 21 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Дєнісової Неллі Дмитріївни надійшло клопотання про розгляд справи без участі. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10 березня 2016 року Відділом ДРАЦС в Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року у справі №522/15015/20. Зазначеним рішенням шлюб між ними було розірвано (а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №970 від 03.02.2017 року та відповідно до якого батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.11). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. У частинах першій та третій статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Тобто, за загальним правилом саме особа, яка записана батьком дитини може звернутися до суду із позовом про виключення відомостей про особу як батька дитини з її актового запису про народження. Проте, чинне законодавством все ж передбачає випадки, коли матір дитини наділена правом на звернення до суду із позовом про виключення відомостей про особу як батька дитини з її актового запису про народження. Згідно ч.ч.1-2 ст.138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. З зазначеного вбачається, що особа, яка записана матір`ю дитини може звернутися до суду із позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька лише у тому випадку, якщо будь-яка інша особа заявить у будь-якій формі про своє батьківство щодо дитини. Чинне законодавство не передбачає будь-яких виключень щодо цього. Постанова КЦС ВС від 06.10.2021 у справі № 755/14176/18 містить висновок про те, що встановлена національним сімейним законодавством (частиною другою статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини. Інша особа не подала заяви про своє батьківство щодо [PERSON] , отже відмова задовольнити вимогу матері про виключення [PERSON] із актового запису про народження відповідає інтересам дитини, оскільки не допускає перетворення соціального статусу дитини, народженої батьками, які перебували у шлюбі, у соціальний статус дитини, народженої батьками, які не перебувають у шлюбі, із записом прізвища батька за вказівкою матері. Офіційно визнаний факт батьківства відповідача на підставі презумпції шлюбного батьківства породжує передбачені сімейним законодавством його обов`язки щодо виховання та матеріального утримання дитини, що також відповідає її інтересам. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували визнання батьківства щодо [PERSON] . Будь-яка інша особа не зверталася до суду із заявою про визнання батьківства. Тому, суд вважає, що позивачка звернулася до суду із позовом про внесення змін до актового запису (виключення відомостей про батька дитини) попередньо не виконавши вимоги, передбачені статтею 138 СК України, та не надала будь-яких доказів того, що факт батьківства не заперечується будь-якою іншою особою. Також, не зверталася до суду із заявами (клопотаннями) про залучення третьої особи, яка б могла заявити про те, що не заперечує факт батьківства. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. З огляду на те, що обраний позивачем не доведено те, що факт батьківства визнається іншою особою, беручи до уваги те, що будь-яка інша особа не зверталася до суду із заявою про визнання батьківства щодо дитини та те, що задоволення позову фактично призведе до перетворення соціального статусу дитини, народженої батьками, які перебували у шлюбі, у соціальний статус дитини, народженої батьками, які не перебувають у шлюбі із записом прізвища, імені та по батькові батька за вказівкою матері в порядку статті 135 СК України, що на думку суду порушує найкращі інтереси дитини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed