Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] 21.06.2024 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2/3 часток від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж розміру прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 08 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції. У шлюбі народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.10.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.06.2023 визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, станом на день звернення до суду з даним позовом, неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] мешкають разом із батьком, який повністю забезпечує їх життя, побутові потреби та дозвілля. Приймаючи викладене, позивач вказує на наявність в нього підстав для стягнення з відповідачки аліменти на неповнолітніх дітей на свою користь. Також позивач посилається на те, що у відповідачки відсутні непрацездатний чоловік, батьки, дочка або син, а відтак відсутні істотні обставини, які могли б унеможливити виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Крім того, [PERSON] є працездатною та такою, що не має ані інших неповнолітніх дітей, ані непрацездатних батьків, які б перебували на її утриманні. Як стверджує позивач, відсутність даних обставин, дає можливість відповідачці в повній мірі виконувати покладені на неї законодавством зобов`язання, а саме сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, до досягнення ними повноліття. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 22.07.2024 року до суду надійшов від представника відповідачки відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] визнає позовну заяву в частині стягнення аліментів у розмірі, який є співмірним з її матеріальним станом, просить суд при визначенні розміру аліментів врахувати обставини життя, відносини позивача та відповідача, які є співвідносними з положеннями закону, що підлягають аналізу при розгляді справ даної категорії. [PERSON] стверджує, що є фінансово незабезпеченою людиною, після розірвання шлюбу залишилась без професії та кваліфікації, без майна та доходу, проживає в чужій країні, отримавши статус тимчасового захисту, намагається працювати і будувати власне життя з метою набуття професійних навичок з початку у віці сорок п`ять років. [PERSON] отримує соціальні виплати, не має стабільного доходу, у весняний сезон працювала в готелі прибиральницею. У [PERSON] немає будь-якого нерухомого майна, рухомого майна, грошових накопичень. Відповідачка вказує, що після двадцяти років перебування у шлюбі, коли вона здебільшого займалась питаннями сім`ї, народженням та вихованням трьох доньок, після припинення сімейних відносин виявилось, що нерухоме майно було оформлено лише на чоловіка на праві особистої власності, внаслідок чого поділу майна після розірвання шлюбу не відбувалось, транспортний засіб, придбаний під час шлюбу також залишився у [PERSON] . Відповідачка просить суд врахувати, що у [PERSON] є батьки пенсійного віку, [PERSON] , 1951 року народження, та [PERSON] , 1955 року народження, які отримують незначну пенсію, і потребують фінансової допомоги. Відповідачка посилається на те, що незважаючи на її матеріальний стан, позивач - [PERSON] в свою чергу є заможньою людиною, тривалий період життя (з 2000 року) працював приватним підприємцем, з багатьма напрямами комерційної діяльності у оптовій та роздрібній торгівлі, отримував досвід, накопичував статки та придбавав майно в особисту власність. Продовжує працювати приватним підприємцем і на теперішній час, [PERSON] має декілька об`єктів нерухомого майна, три квартири та три машиномісця, набуті у 2019-2020 роках на праві власності, транспортний засіб, стабільний дохід, а при вирішенні спору про визначення місця проживання дітей з ним мотивував вимоги позову саме фінансовою спроможністю. Одночасно зазначав, що матір не працює та доходу не має. Крім іншого, [PERSON] вважає, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.182 СК України необхідно врахувати мотиви подання даного позову, який поданий в процесі розгляду спору щодо участі матері у спілкуванні та вихованні дітей із виходом органів опіки та піклування за місцем проживання позивача з дітьми . Такі дії, на думку відповідачки, вказують на наміри покладення на матір надмірного фінансового тягаря для набуття доказів щодо невиконання нею батьківських обов`язків і заперечення проти задоволення заяви. За наслідком вищевикладеного відповідачка визнає позов частково в частині обов`язку зі сплати аліментів, однак щодо стягнення аліментів у розмірі 2/3 частини доходів, які, за умов нестабільності та мінливості її доходу будуть визначатись виходячи з розміру середньої зарплати по регіону, вважає надмірним тягарем, що позбавить її можливості існувати та задовольняти найелементарніші потреби, а також виникають ризики накопичення заборгованості із наслідками, встановленими законом. У зв`язку з чим, [PERSON] визнає позов в частині стягнення аліментів у розмірі 1/9 частини доходу на кожну дитину, що разом складає 1/3 частину всіх доходів відповідачки на утримання доньок. У судовому засіданні 19.08.2024 року судом було ухвалено прийняти даний відзив до розгляду. До судового засідання призначеного на 19.08.2024 року з`явився представник позивача - адвокат Валах В.В., яка підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Також представник позивача підтвердила, що не має наміру на здійснення процесуальних дій з подання відзиву на позовну заяву, за наслідком чого вважала доцільним здійснити розгляд справи в судовому засіданні 19.08.2024 року. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак у відзиві на позовну заяву зазначила про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням викладених у відзиві на позовну заяву пояснень щодо позову позивача. Приймаючи положення ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено здійснити розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2003 року. [INFO] народилась [PERSON] , про що 07.08.2017 року зроблено відповідний актовий запис за №1237, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, у відповідності до якого батьком є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2022 року у справі №947/18174/22 шлюб сторін розірвано. Рішення набрало законної сили 22.11.2022 року. [INFO] народилась [PERSON] , про що 20.08.2014 року зроблено відповідний актовий запис за №8431, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, у відповідності до якого батьком є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , про що 11.12.2017 року зроблено відповідний актовий запис за №7924, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у відповідності до якого батьком є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Отже, сторони по справі є батьками трьох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які станом на час розгляду справи є неповнолітніми та малолітніми. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , було змінено ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », що також підтверджується паспортом громадянина України, id картка, за № [NUMBER] від 20.10.2023 року відносно особи з номером у демографічному реєстрі за [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , та довідкою №А-268099-ф/л від 12.10.2021 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території міста Одеси, виданої відносно особи з номером у демографічному реєстрі за [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини також не оспорювались відповідачкою по справі. Також судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/19749/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей. За наслідком розгляду вказаної справи, 28.06.2023 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення суду, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Рішення Київського районного суду міста Одеси від 28.06.2023 року по справі №947/19749/24 сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 08.08.2023 року. Отже, місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено разом з батьком [PERSON] , [INFO] . У відповідності до наданих доказів вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №А-268099-ф/л від 12.10.2021 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території міста Одеси, виданої відносно особи з номером у демографічному реєстрі за [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається що остання також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких доказів на підтвердження зміни місця проживання спільних дітей сторін по справі, за наслідком визначеного проживання з батьком, відповідачкою не надано. Навпаки, як вбачається з відзиву на проживання, [PERSON] визнається факт проживання їх спільних трьох дітей з батьком - [PERSON] . У зв`язку з чим, суд вважає підтвердженим, що спільні неповнолітні та малолітні діти сторін по справі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мешкають разом з батьком [PERSON] . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, дана норма надає тому з батьків з ким проживає дитина право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі. Як вже встановлено, малолітні та неповнолітні діти сторін по справі мешкають разом з батьком - позивачем по справі, за наслідком чого останній має право на стягнення відповідачки аліментів на спільних малолітніх та неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем визначено спосіб стягнення аліментів з відповідача у у частці від доходу платника аліментів. Згідно зі статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до положень статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Надаючи оцінку заявленому позивачем розміру аліментів на трьох дітей в частці 2/3 від доходів платника аліментів, судом приймається, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження матеріальної спроможності відповідача на сплату аліментів у заявленому розмірі. З поданих відповідачем до суду доказів вбачається, що відповідачка не має у власності нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №387152142 від 17.07.2024 року. [PERSON] на теперішній час проживає у Франції, що визнано відповідачкою та підтверджується дозволом на тимчасове проживання № [NUMBER] від 11.06.2024 року. Поряд з цим, як вбачається, позивач є фізичною-особою підприємцем, має у власності нерухоме майно: машиномісця за № [NUMBER] , № [NUMBER] , [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №387153233. Будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я відповідача або її непрацездатності до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження перебування у відповідачки на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При вищевикладених обставинах, приймаючи, що відповідач є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, приймаючи матеріальне становище відповідача, рівний обов`язок з позивачем по утриманню власних дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться троє дітей, з відповідачки слід стягувати аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Приймаючи вказане положення, стягнення аліментів з відповідача підлягає починаючи з дати пред`явлення позивачем даного позову до суду, а саме з 21.06.2024 року. Щодо кінцевого терміну сплати аліментів за даним рішенням, необхідно зазначити, що відповідно до правил ч. ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене в цілому, позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок. Також, рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць, у відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України.

Outcome: partial