Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із цим позовом, у якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно - земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , позивач є спадкоємцем після її смерті за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно (земельні ділянки). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечила, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заводською сільською радою Буського району Львівської області від 14.06.2011, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 грудня 1978 року, виданого в с. Чаниж Буського району Львівської області, [PERSON] (позивач) має батьків: [PERSON] та [PERSON] . Із долученої до позовної заяви копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 грудня 1978 року, виданого в с. Чаниж Буського району Львівської області, позивач [PERSON] має батьків: [PERSON] та [PERSON] , а відтак позивач є спадкоємцем першої черги за законом у розумінні положень статті 1261 ЦК України. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.09.2007. Як убачається із долученої до позовної заяви копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №049629 від 22.03.2000, що спадкодавиці [PERSON] за життя належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,5630 га, у тому числі: земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,1025 га, земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,1596 га та земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,3009 га, які розташовані на території Заводської сільської ради Буського району Львівської області. Згідно вимог ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу приписів частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Аналогічною за змістом є норма Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1269 та статті 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №43/11 від 18.11.2011, заведеної приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Дячик А.В., що єдиним спадкоємцем, яка прийняла за законом спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка [PERSON] , про що вбачається із матеріалів вищевказаної спадкової справи №43/11 від 18.11.2011. Разом із тим, як вбачається із указаної спадкової справи, що позивач [PERSON] від прийняття указаної спадщини після смерті своєї матері відмовився, подавши приватному нотаріусу Дячик А.В. заяву від 18.11.2011, у якій повідомив, що від цієї спадщини він відмовляється на користь сестри [PERSON] (дочка померлої), повідомивши також, що він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотні значення, дію без застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб та за своєю справжньою волею. Зміст ст. ст. 1273, 1274, 1275 ЦКУ йому нотаріусом роз`яснені. Склад спадкового майна та правові наслідки даної заяви йому відомі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] відмовився від цієї спадщини на користь сестри [PERSON] . Відтак, єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця є виключно [PERSON] , про що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2011 року та матеріалів вищевказаної спадкової справи №43/11 від 18.11.2011, а не позивач [PERSON] , який від прийняття спадщини відмовився згідно поданої ним заяви нотаріусу про відмову від спадщини від 18.11.2011 на користь сестри [PERSON] . Приписами частини першої статті 1268 ЦК України, в силу якої спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним, заявлений до неналежного відповідача (місцевої ради), оскільки належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину за законом ([PERSON] ), на користь якої позивач [PERSON] відмовився від прийняття вказаної спадщини, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, а саме, сплачений позивачем [PERSON] судовий збір за подання нею позовної заяви в сумі 1211,20 грн. відшкодуванню не підлягає та покладається на позивача, ураховуючи відмову в задоволенні цього позову. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed