Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася з позовом до суду та відповідно до позовних вимог просила суд в порядку поділу сумісного майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих [PERSON] в АТ «Перший український міжнародний банк» в розмірі 7 777086 грн. 49 коп. Визнати за [PERSON] право власності на частину грошових коштів , а саме у розмірі 3 888 543, 24 грн., які перебувають на банківських рахунках відкритих [PERSON] в АТ «Перший український міжнародний банк» . Визнати за [PERSON] право власності на частину грошових коштів , а саме у розмірі 3 888 543, 24 грн., які перебувають на банківських рахунках відкритих [PERSON] в АТ «Перший український міжнародний банк». Вимоги позивача обґрунтовані тим, що з 22.01.2004 р. по 20.01.2023 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. На час розгляду справи в суді стосовно відповідача [PERSON] відкрите кримінальне провадження та вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у Вищому Антикорупційному Суді. Відповідно до ухвали Вищого Антикорупційного Суду від 5 липня 2023 р. в рамках кримінального провадження накладено арешт на майно відповідача, а саме на нерухоме майно, що зареєстроване на ім`я відповідача, а також на грошові кошти, які перебувають на рахунках АТ «ПУМБ» , відкритих на ім`я [PERSON] . З врахуванням викладеного позивач вважає, що вказані грошові кошти, що перебувають на банківських рахунках відкритих в АТ «ПУМБ» на ім`я відповідача [PERSON] є сумісним майном подружжя, так - як набуті за час перебування позивача та відповідача в шлюбі та підлягають поділу в порядку поділу майна подружжя. Свої вимог позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. 60, 61, 69, 70,71,74 СК України . Ухвалою суду від 15. 11.2023 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 9 квітня 2024 р. ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва було зупинено провадження у цивільній справі № 755/17068/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до набрання законної сили процесуального рішенням в рамках рамках кримінального провадження [1-3] внесеного до ЄРДР за №52022000000000169, за обвинуваченням [PERSON] у чинені злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України, що перебуває в провадженні Вищого Антикорупційного Суду. Постановою Київського апеляційного суду від 6 червня 2024 р. було скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 9 квітня 2024 р. про зупинення провадження по справі та справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з обставин викладених в позовній заяві та просив його задовольнити в повному обсязі, наполягаючи на тому, що спірне грошові кошти набуті під час перебування позивача та відповідача у шлюбі та відповідно до вимог сімейного законодавства України є спільним майном подружжя та підлягають поділу. В подальшому представник позивача подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність та задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, вказуючи на те, що грошові кошти які є предметом розгляду отримані відповідачем в якості дивідендів, що були сплачені відповідачу ТОВ «Ясунь транс 27», а на рахунок [NUMBER] перераховувалася заробітна плата відповідача, також рахунок [NUMBER] використовувався відповідачем для здійснення господарської діяльності, в зв`язку з чим вказані кошти є особистою власністю відповідача та не можуть бути предметом поділу майна подружжя в розумінні ст.ст. 60, 61 СК України, крім того представник відповідача заперечував той факт, що спірні кошти підпадають під дію статті 96-2 КК України. В подальшому представник відповідача до суду подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача та відмовити в задоволені позову з обставин викладених в позові. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з матеріалів справи 22 січня 2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 січня 2023 р., відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №18 від.20.01.2023 р. виданий Дніпровським відділом деражавної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ). АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду було надано відповідь, відповідно до якої слідує, що в даній фінансовій установі на ім`я відповідача [PERSON] відкриті рахунки: [NUMBER] відкритий 9.11.2018 р. залишок коштів на дату розлучення складає 15230,15 грн.; [NUMBER] , відкритий 9.11.2018 р., залишок грошових коштів на дату розлучення складає 251 211,34 грн.; [NUMBER] , відкритий 11.10.2022 р. дата закриття 11.04.2023 р. залишок грошових коштів на дату розлучення складає 7 500 000 грн.; [NUMBER] , відкритий 1.12.2022 р. залишок грошових коштів на дату розлучення складає 10 645 грн. Як було встанолено в судовому засіданні що станом на 5 липня 2023 р. на рахунках, що були відкриті відповідачем [PERSON] в АТ «ПУМБ» перебували кошти на загальну суму в розмірі 9 118675,85 грн. на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачепм, а саме станом на 20 січня 2023 р. на рахунках відповідача, відкритих в АТ «ПУМБ» перебувало 7 500 000 грн., що є предметом поділу майна подружжя. Відповідно до наданих суду документів вбачається, що 5 липня 2023 р. ухвалою Вищого Антикорупційного Суду було накладено арешт на майно відповідача [PERSON] в тому числі й на рахунки , що були відкриті в АТ «ПУМБ» в рамках кримінального провадження [1-3] внесеного до ЄРДР за №52022000000000169, в якому відповідач [PERSON] підозрюється у чинені злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.369, ч.1 ст.209 та ч.2 ст. 209 КК України а також за ч.4 ст. 369, ст. 368, ч.5 ст.191, ч.3 ст.15 ч.5 ст. 191 та ч.3 ст.209 КК України. Ухвала Вищого Антикорупційного Суду від 5.07.2023 р. була залишена без змін в частині накладення арешту на грошові кошти що містяться на рахунках відповідача [PERSON] в АТ «ПУМБ» відповідно до ухвали Апеляційної Палати Вищого Антикорупційного Суду від 23.10.2023 р. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 2 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 вересня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як убачається з матеріалів справи, що до суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірні кошти є особистою власністю відповідача та не підлягають поділу в порядку ст.ст. 60.61 СК України, з врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірні кошти, що перебувають на банківських рахунках в АТ «ПУМБ», відкритих на ім`я [PERSON] є спільним майном подружжя, так -як набуті за час шлюбу подружжя. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача, позивача , відповідача, та його представника суд прийшов висновку що позов задоволенню не підлягає. В своїй заяві представник позивача просив не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved