Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідача. Процесуальні дії. Представник позивача звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 450000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2020 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено Договір позики від 12.11.2020 на суму 450 000 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору позики Позичальник зобов`язується повністю повернути суму позики до 12.11.2023. По закінченню строку, вказаного в п. 2.1 цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути усю суму позики. 12.11.2020 Позичальником складена та власноручно підписана розписка, за якою [PERSON] дійсно отримав від [PERSON] кошти у розмірі 450000 грн. відповідно до укладеного Договору позики від 12.11.2020. У строк встановлений п. п. 2.1., 3.3. Договору позики сума позики не була повернута. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути суму позики в усному порядку. Також, Позивачем було направлено Відповідачу вимогу повернути кошти. На дату подання позову Позичальник не повернув Позикодавцю суму позики. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики від 12.11.2020 в сумі 450 000 грн. Відповідачем відзиву не подано. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляд по суті. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Просили стягнути з Відповідача борг у національній валюті, що складає 450000 грн., судовий збір. Представник позивача [PERSON] просив повернути позивачу зайве сплачений судовий збір, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] позовні вимоги фактично визнав, зазначивши, що він дійсно отримував позику від [PERSON] , укладався відповідний договір та ним писалась розписка на отримання грошових коштів у сумі 450000 грн., які досі не повернуто. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 12.11.2020 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір позики від 12.11.2020 на суму 450 000 грн. (а.с. 5). Відповідно до п. 1.1. Договору позики Позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 450\~000 грн., а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Позикодавець зобов`язується одразу після підписання цього Договору невідкладно передати усю суму позики (п. 3.1. Договору позики). Відповідно до п. 3.2. Договору позики підтвердженням отриманням позики Позичальником є розписка видана Позикодавцю. Відповідно до п. 2.1. Договору позики Позичальник зобов`язується повністю повернути суму позики до 12.11.2023 року. По закінченню строку, вказаного в п. 2.1 цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути усю суму позики. 12.11.2020 Позичальником [PERSON] складена та власноручно підписана розписка, за якою [PERSON] дійсно отримав від [PERSON] кошти у розмірі 450\~000 грн. відповідно до укладеного Договору позики від 12.11.2020 (а.с. 6). У строк встановлений п. п. 2.1., 3.3. Договору позики сума позики не була повернута. Дана обставина підтверджена сторонами у судовому засіданні, відповідачем не оспорюється. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути суму позики в усному порядку, крім того, було направлено Відповідачу вимогу повернути кошти, що підтверджується описом вкладення у лист № 4002203248927, накладною від 13.05.2024 року та чеком (а.с. 7). Відповідач [PERSON] не повернув [PERSON] суму позики. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, шо встановлені договором. У ч. 1 ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оцінюючи надані докази судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів належним чином не виконав, з огляду на що в нього утворилася заборгованість взятих в борг грошових коштів у [PERSON] у розмірі 450000 грн. За встановлених обставин суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Щодо ненадання судом оцінки кожному аргументу сторін, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в рахунок повернення судового збору 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп. При зверненні\~до суду\~в електронній\~формі представником\~позивача було\~сплачено в\~АТ "ТАСКОМБАНК"\~згідно з\~квитанцією №\~0220-4186-8837-8464\~від 16.05.2024 судовий збір у сумі 5400 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1\~частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне повернути стороні позивача судовий збір в розмірі переплаченої суми 1800 грн. 00 копійок, сплачений в АТ "ТАСКОМБАНК" згідно з квитанцією № 0220-4186-8837-8464 від 16.05.2024.

Outcome: approved