Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] нежитлову будівлю літера «А-3» - магазин непродовольчих товарів, що розташована по [ADDRESS] ; поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , 1/2 частину нежитлової будівлі «А-3» - магазин непродовольчих товарів, що розташована по [ADDRESS] ; поділити побутову техніку в натурі, визнавши право власності за [PERSON] на електричну духову шафу PYRAMIDA, мікрохвильову піч SAMSUNG, плиту газову ELECTROLUX, холодильник LG, праску з парогенератором PHILIPS. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2014 року, почали спільно проживати до укладення шлюбу з вересня 2013 року, вели спільне господарство, мали права та обов`язки притаманні подружжю, проживали у квартирі позивача до листопада 2018 року, розташованій за адресою: [ADDRESS] . На початку відносин сторін, позивач працювала у санаторії-профілакторії « [PERSON] », але на прохання відповідача, перейшла працювати у його бізнес. [PERSON] займався продажем кованих елементів та фарби для покриття кованих виробів. Спочатку торгівля відбувалась у невеликому магазині - вагончику, що знаходився по [ADDRESS] , а потім - у реконструйованому магазині по [ADDRESS] , де вона була офіційно працевлаштована з 01.12.2017 року у ФОП [PERSON] (син відповідача). У період перебування у шлюбі сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вказана квартира була придбана 06.10.2016 року у забудовника ТОВ «Білоцерківський міськбуд» за Договором №78-з та додатковою угодою до договору № 78-з на виконання робіт по будівництву квартири в м.Біла Церква від 12.01.2010р. За цим договором від 12.01.2010р. стороною та замовником була [PERSON] , а також договором передбачено можливість передачі права володіння, користування і розпорядження квартирою іншим особам по додатковій угоді. Так, 06.10.2016 між ТОВ «Білоцерківський міськбуд», [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду та оплачена вартість квартири, про що ТОВ «Білоцерківський міськбуд» видало довідку № 299 від 06.10.2016р. Позивач зазначає, що вартість квартири (виконання будівельних робіт) згідно договору № 78-з визначена в сумі 320 445,00 грн., однак насправді була оплачена більша сума, протягом 2018 року в квартирі був зроблений ремонт, в кінці листопада 2018 року сторони заселились у вказане помешкання. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано побутову техніку, орієнтовною загальною вартістю 32 300,00 грн., а саме: електрична духова шафа PYRAMIDА, телевізор SAMSUNG діагональ 22 дюйма, мікрохвильова піч SAMSUNG, кондиціонер ELECTROLUX, плита газова ELECTROLUX, витяжка кухонна PYRAMIDA, пральна машина LG, холодильник LG, праска з парогенератором PHILIPS, соковижималка PHILIPS. Придбану 24.07.2013 року нежитлову будівлю (літера «А» за адресою: [ADDRESS] ), відповідач [PERSON] передав в користування по договору оренди нежитлового приміщення від 09.12.2013 року своєму синові [PERSON] . Позивач вказує, що будівля передавалась в оренду формально, для використання під магазин з продажу непромислових товарів, оскільки бізнес є фактично [PERSON] , але у [PERSON] , як фізичної-особи підприємця, був відповідний КВЕД - 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний). Вказаним договором оренди нежитлового приміщення [PERSON] ніби дав згоду на проведення реконструкції нежитлової будівлі. Однак, роботи по її реконструкції проводились за рахунок бюджету сім`ї [PERSON] , хоча всі дозволи на ремонт були оформлені від імені сина - [PERSON] . Також, від імені [PERSON] був підписаний договір оренди землі у 2014 році з цільовим використанням - під розміщення магазину по продажу промислових товарів. Позивач зазначає, що реконструкція нежитлової будівлі була розпочата ще на початку їхнього спільного проживання в 2013 році та проводилася по жовтень 2017 року, а всі дозвільні документи оформлялись уже по факту зведеної і реконструйованої будівлі. Після початку роботи магазину в нежитловій будівлі по [ADDRESS] , позивач працювала в ньому і як продавець, і як учасник родинного бізнесу, заміщуючи [PERSON] в періоди його відсутності чи перебуванні у відрядженні. Позивач стверджує, що управління магазином здійснювалось як відповідачем (організація роботи, закупівля устаткування та товарів, налагодження контактів з контрагентами), так і позивачем, за відсутності [PERSON] . На прохання [PERSON] позивач здійснювала записи в книгу обліку доходів ФОП [PERSON] та у спеціальний зошит, в якому відображались реальні доходи (прибутки) магазину, участь [PERSON] в бізнесі фактично зводилась до доставки в магазин товару та його вивантаження. В управлінні магазином та бізнесом в цілому син відповідача участі не брав, головним був батько і тільки він вирішував всі питання ведення бізнесу та роботи магазину. За час шлюбу нежитлова будівля була реконструйована та значно збільшилась у вартості у наслідок спільних трудових та майнових затрат подружжя. Так, куплена [PERSON] 24.07.2013 року за 161 000,00 грн. нежитлова будівля була в незадовільному стані, мала один поверх та загальну площу 105,7 кв.м., а після реконструкції в 2017р. будівля має три поверхи та загальну площу 399,9 кв.м. За документами сума, затрачена на реконструкцію нежитлової будівлі становить 337 902,00 грн., хоча дійсна реальна сума витрат набагато більша. Позивач зазначила, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] не здійснено відповідної реєстрації нежитлової будівлі з реальною її площею 399.9 кв.м., хоча було видано новий технічний паспорт на будівлю з новою реальною площею. Позивач вказує, що добровільно сторони не дійшли згоди щодо розподілу майна, існує спір, а тому [PERSON] звернулася до суду. Заперечуючи частково позовні вимоги, [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині поділу квартири та побутової техніки, спір з даного приводу відсутній, а тому не вбачає підстав для звернення до суду із вказаними вимогами, у зв`язку з можливістю досудового врегулювання. Однак, відповідач заперечує щодо поділу нежитлового приміщення літ «А-3» - магазин непродовольчих товарів, що розташоване по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що воно було придбане до укладення шлюбу з позивачкою 24.07.2013р., а також нежитлове приміщення майже відразу після купівлі було передано в оренду [PERSON] . Відповідач заперечує, що реконструкція будівлі проводилися за рахунок їх сімейного бюджету, оскільки орендар [PERSON] за особисті кошти здійснював реконструкцію будівлі і виплачує кожного місяця кредити за кредитними договорами, поручителем по яких є дружина сина - [PERSON] . Відповідач вказує, що позивачка була продавцем з 01.12.2017 р. і здійснювала записи в книгу обліку доходів, а до цього вона працювала в санаторії « [PERSON] », а тому до 2017 року жодного відношення до нежитлового приміщення позивач не мала. Відповідач посилається на обставини, які вказані у постанові Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2016 р. в справі за №810/2948/16, щодо виконання станом на 19.08.2016 р. будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі з влаштуванням перекриття першого та другого поверхів, конструкції даху та елементів покрівлі, виконання зовнішнього утеплення будівлі з нанесенням захисного шару та вказує, що на той момент, коли позивачка працювала в санаторії « [PERSON] » реконструкція будівлі вже була проведена. Також, відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрованого 05.10.2017 р. замовником даної реконструкції був [PERSON] , після передачі нежитлового приміщення в оренду відповідач та позивачка не мали до нього жодного відношення. У відповіді на відзив представник позивача Федоренко В.С. , зазначив, що відповідачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів щодо проведення реконструкції нежитлового приміщення саме сином відповідача [PERSON] за власні грошові кошти, не спростовано формальності укладення договору оренди нежитлового приміщення від 09.12.2013р. У договорі оренди від 09.12.2013 року не зазначені істотні умови договору, зокрема щодо вартості майна, яке передається в оренду та щодо розміру орендної плати. Представник позивача заперечує твердження, викладені у відзиві, щодо здійснення [PERSON] реконструкції за особисті кошти, оскільки [PERSON] не здійснює бізнес з реконструкції будівель та споруд. Як вбачається із наданих копій кредитних договорів, вони укладені 16.12.2019р. та 22.12.2020р., реконструкція нежитлової будівлі уже була проведена (декларація про готовність від 05.10.2017), а тому неможливо стверджувати, що вказані кредитні кошти використовувались для проведення реконструкції. Тим більше, що кредит надавався [PERSON] на розвиток бізнесу, що зазначено у п. 1.4. кредитних договорів. Представник позивача спростовує твердження відповідача щодо встановлених обставин постановою Київського окружного адміністративного суду у справі № 810/2948/16 про те, що станом на 19.08.2016 року вже були виконані будівельні роботи з реконструкції, оскільки, згідно тексту постанови ці обставини не встановлені судом, а викладені, як позиція сторін у справі. Як вбачається із книги обліку доходів ФОП [PERSON] , його дохід з 19.08.2017 року по 29.09.2017 року (дати початку та закінчення реконструкції) склав 62 990,00 грн., в той час, коли офіційна вартість реконструкції згідно документації склала 337 902,00 грн., а в дійсності коштів з сімейного бюджету сім`ї [PERSON] було затрачено набагато більше. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 22.02.2021р. задовольнив заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, наклав арешт на квартиру [ADDRESS] , та нежитлову будівлю літера «А» по [ADDRESS] (том 1, а.с. 83-84). Ухвалою судді від 19.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (том 1, а.с. 89). 16.04.2021р. [PERSON] , подала клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (том 1, а.с. 92-108), клопотання про призначення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи (том 1, а.с. 109-110). 06.05.2021р. на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а.с. 116-164). 23.06.2021р. представник позивача Федоренко В.С. подав відповідь на відзив (том 1, а.с. 170-172). Ухвалою суду від 30.06.2021р., занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про допит свідків, клопотання відповідача про допит свідків. Ухвалою суду від 30.06.2021р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та оціночно-будівельну експертизу (том 1, а.с. 176-177). 01.09.2021р. на адресу суду надійшов лист директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо погодження строків проведення експертизи (том 1, а.с. 179), рахунок на оплату експертизи (том 1, а.с. 181-182). Листом від 15.09.2021р. судом погоджено строк проведення експертизи понад 120 календарних днів (том 1, а.с. 183). 29.08.2022р. [PERSON] подав пояснення по справі (том 1, а.с. 188) 30.08.2022р. [PERSON] подав клопотання про витребування доказів (том 1, а.с. 189). 28.09.2022р. на адресу суду надійшло клопотання експерта Олени Гучко , про надання додаткових матеріалів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертом (том 1, а.с.193-195), клопотання про забезпечення доступу до об`єкту дослідження (том 1, а.с. 198). Ухвалою суду від 29.09.2022 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання щодо розгляду клопотання експерта Олени Гучко (том 1, а.с. 199). 11.10.2022р. представник позивача Федоренко В.С. подав заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, по суті клопотання експерта зазначив про неможливість надання документів та забезпечення доступу до об`єкта дослідження, у зв`язку з тим, що усі документи знаходяться у відповідача, доступ може надати лише [PERSON] ( том 1, а.с. 202) 12.10.2022 року на електронну адресу суду представник відповідача адвокат Коннова Н.І. направила письмові пояснення на клопотання експерта та повідомила, що спірна нежитлова будівля перебуває в оренді ФОП [PERSON] , всі ремонтні роботи та реконструкції проводились орендарем, а власник вказаного приміщення не має документів по реконструкції, бо відповідні документи знаходяться в орендаря [PERSON] , відповідач не має можливості забезпечити умови роботи судових експертів за місцем знаходження об`єкту дослідження (том 1, а.с. 204-206). 12.10.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Федоренка В.С. про витребування документів у [PERSON] для проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, а саме проектно - кошторисну, договірну, звітну, виконавчу документацію на реконструкцію нежитлової будівлі літера «А-3» - магазин непродовольчих товарів, що розташована по [ADDRESS] ; повний перелік ремонтно - будівельних робіт, які проведені в період з березня 2014 року по квітень 2021 року в процесі реконструкції нежитлової будівлі літера «А-3» - магазин непродовольчих товарів, що розташована по [ADDRESS] , які підтверджуються проектно - кошторисною, договірною, виконавчою та звітною документацією (том 1, а.с. 207-208). 19.10.2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою витребував у [PERSON] належним чином завірені копії документів, запитуваних експертом Гучко О., необхідних для проведення експертизи (том 1, а.с. 213-214). 08.11.2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, яким повідомив суд та надав підтверджуючі документи щодо перебування орендаря [PERSON] за межами України (том 1, а.с. 219-221). Ухвалою суду від 11.11.2022 року було визнано клопотання експерта Олени Гучко невиконаним, судом запропоновано провести судову будівельно-технічну експертизу та оціночно-будівельну експертизу за наявними у матеріалах справи документами (том 1, а.с. 226-227), зупинено провадження по справі (том 1, а.с. 228). 01.12.2022р. представник позивача Федоренко В.С. подав клопотання про долучення додаткових матеріалів (фотознімків) для проведення експертизи (том 1, а.с. 230-231). 23.01.2023р. на адресу суду надійшло клопотання експерта Олени Гучко про надання додаткових матеріалів для виконання будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи (том 1, а.с. 233-235). Ухвалою суду від 06.02.2023р. поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта (том 1, а.с. 236). Ухвалою суду від 22.02.2023р. задоволено клопотання експерта, надано в розпорядження експерта фотокартки для проведення експертизи №26199/21-42 у справі № 357/1765/21, в кількості 12 штук (том 1, а.с. 238-239). 27.06.2023 позивач [PERSON] , подала клопотання про витребування документів для проведення експертизи (том 1, а.с. 246-247). Листом від 03.07.2023р. позивача повідомлено про невиконання ухвали суду від 22.02.2023 (том 1, а.с. 248). 16.04.2024р. на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи та висновок експерта від 08.04.2024 № 26199/21-42 (том 2, а.с. 3-35). Ухвалою судді від 17.04.2024р. поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання у справі на 01.05.2024р. (том 2, а.с. 37-38). Ухвалою суду від 01.05.2024р., занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду, встановлено порядок розгляду справи по суті. 24.06.2024 представник позивача Федоренко В.С. подав клопотання про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату судової експертизи (том 2, а.с. 48). 26.06.2024 представник відповідача [PERSON] подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2, а.с. 58). 08.07.2024 [PERSON] подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (т. 2, а.с. 64-70). 14.08.2024 представник позивача Федоренко В.С. подав заперечення на клопотання про долучення доказів (т.2, а.с. 71-72) Ухвалою суду від 14.08.2024р., занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 08.07.2024р. про долучення до матеріалів справи доказів. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Федоренко В.С. підтримав позов, заперечив твердження відповідача, щодо здійснення реконструкції за рахунок коштів його сина [PERSON] , оскільки укладені між ними договори оренди є формальними, сам відповідач у судовому засіданні зазначав про «родинність» вказаних договорів, [PERSON] повідомляв, що податки за здачу в оренди свого приміщення сплачував він. Представник позивача наголосив на визнанні сторонами факту, що квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, що також встановлено під час розгляду справи № 357/5251/23 за позовом самого ж [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна (комунальні платежі) з [PERSON] . Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи змінив свою позицію щодо позовних вимог, спочатку визнавав позов частково (в частині поділу квартири та побутової техніки позов визнав), згодом заперечив позовні вимоги щодо поділу квартири, у зв`язку з тим, що позивачка під час розгляду справи «вилила багато бруду». [PERSON] стверджує, що квартира була куплена за його особисті кошти, ремонт в квартирі зроблений в період з жовтня 2016 року по липень 2018 року за рахунок коштів ФОП « [PERSON] », у серпні 2018 року почалось меблювання квартири. Стосовно поділу нежитлового приміщення відповідач зазначив, що реконструкція вказаного приміщення відбувалась до знайомства з позивачем, а також у період їх вільних стосунків, позивачка не надала доказів, що реконструкція відбулась за спільні кошти подружжя. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині поділу нежитлового приміщення літ «А-3» магазин непродовольчих товарів по [ADDRESS] . Отже, відповідач та його представник під час розгляду справи по суті, в судовому засіданні визнали одну позовну вимогу щодо поділу між сторонами спільної побутової техніки, погодили вартість та порядок поділу цього майна. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05.03.2014 уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 239 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (том 1, а.с. 8). Встановлено, що 12.01.2010 року між [PERSON] (замовник) та ТОВ «Білоцерківський Міськбуд» (підрядник) було укладено договір № 78-з на виконання робіт по будівництву квартири в [ADDRESS] , згідно умов якого підрядник зобов`язується на власний ризик виконати роботи по будівництву 2-кімнатної квартири загальною площею 71,21 кв.м. на шостому поверсі житлового будинку, в обумовлений договором строк, а замовник зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт (т. 1, а.с. 12-13). З додаткової угоди до договору № 78-з на виконання робіт по будівництву квартири в м.Біла Церква від 12.01.2010р., укладеної 06.10.2016р. між ТОВ «Білоцерківський Міськбуд», [PERSON] , [PERSON] (замовник-2), вбачається, що сторони за взаємною згодою домовились замінити одну із сторін договору, а саме передати замовнику-2 усі права та обов`язки замовника за договором (т. 1, а.с. 14). Відповідно до довідки від 06.10.2016року № 299 ТОВ «Білоцерківський Міськбуд», виданої [PERSON] , квартира [ADDRESS] , загальною площею по внутрішньому обміру 86,0 кв.м. оплачена повністю (т. 1, а.с. 15). Встановлено, що ТОВ «Білоцерківський Міськбуд», передав, а [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS] , загальною площею по внутрішньому обміру 86,0 кв.м., що стверджується актом прийому-передачі квартири від 06.10.2016р. (т.1, а.с. 16). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за [PERSON] 24.07.2013р. було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літера «А», розташовану за адресою: [ADDRESS] в (а.с. 9). Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1946, [PERSON] купив, належну продавцеві [PERSON] на праві приватної власності нежитлову будівлю, літера «А», загальною площею 105,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] в (а.с. 107). Згідно п. 3 договору від 24.07.2013р. продаж зазначеної нежитлової будівлі вчиняється за 161 000,00 грн. У пункті 7 договору від 24.07.2013р. зазначено, що покупець [PERSON] на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші є його особистою власністю. Встановлено, що 09.12.2013р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] (батько й син) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно умов якого було передано в строкове платне користування приміщення, загальною площею 105,6 кв.м., розташоване по [ADDRESS] , з метою його використання під магазин з продажу непромислових товарів (т.1, а.с. 121). 13.09.2016р. було укладено договір № 1 оренди частини нежитлового приміщення, згідно якого [PERSON] надає, а ФОП [PERSON] приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме магазин з продажу промислових (непродовольчих) товарів широкого асортименту, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,6 кв.м., термін оренди розпочинається з дати підписання договору та триває до 31.12.2018 (т. 1, а.с.122-123). Пунктом 4.1. вказаного договору, сторони визначили, що розмір орендної плати за весь об`єкт комерційної нерухомості, визначається вартістю проведених орендарем ремонтних робіт та реконструкції, які зараховуються в рахунок оплати за оренду (зарахування зустрічних однорідних вимог/взаємозалік) об`єкта, що орендується. Також, між між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № 2 оренди частини нежитлового приміщення від 02.01.2019р., зі строком дії до 31.12.2019, договір № 3 оренди частини нежитлового приміщення від 03.01.2020, зі строком дії до 31.12.2023 та відповідні акти прийому-передачі нежитлового приміщення (а.с. 125,130). У пункті 4.1 вказаних договорах містяться аналогічні умови щодо оплати орендної плати вартістю проведених орендарем ремонтних робіт та реконструкції, які зараховуються в рахунок оплати за оренду (зарахування зустрічних однорідних вимог/взаємозалік) об`єкта, що орендується. З декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, зареєстрованої відділом ДАБК БМР 05.10.2017 року № КС141172781476, вбачається що 19.08.2017р. розпочалась реконструкція нежитлової будівлі під магазин по продажу промислових товарів по [ADDRESS] , замовником вказано ФОП [PERSON] . Загальна площа об`єкта становить 399,9 кв.м., складається з підвалу, двох поверхів та мансардного поверху, площа торгівельного залу 79,6 кв.м. (т.1, а.с. 131-133). На виконання ухвали суду про призначення судової експертизи, до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи № 26199/21-42 від 08.04.2024р., згідно якого ринкова вартість нежитлової будівлі літера «А-3» магазину непродовольчих товарів по [ADDRESS] , загальною площею 399,9 кв.м. з урахуванням проведеної реконструкції станом на дату оцінки 30.04.2021 (без врахування ПДВ) складала - 7 681 831 грн.; ринкова вартість нежитлової будівлі літера «А-3» магазину непродовольчих товарів по [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м. у стані, що існував до проведення реконструкції, станом на дату оцінки 30.04.2021р. без врахування ПДВ складала - 376 737 грн. Експертом не надано відповіді на питання 3,4 визначених в ухвалі суду, у зв`язку із тим, що не було надано доступ до об`єкта дослідження, а також не надано витребуваних експертом матеріалів (т. 2, а.с.6-35). До позовної заяви долучено копію трудової книжки в підтвердження факту трудових відносин позивача [PERSON] з ФОП [PERSON] (т.1а.с.17-18) ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як було зазначено вище, квартира [ADDRESS] була набута сторонами в період їхнього шлюбу 06.10.2016 р. Твердження відповідача, щодо придбання вказаного нерухомого майна за власні кошти не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки доводи відповідача не підтверджені жодним доказом. Крім того, як було встановлено судом, сам відповідач вважаючи дану квартиру спільною сумісною власністю, ініціював судовий спір в 2023 році та просив суд стягнути з [PERSON] кошти на утримання даної нерухомості, 1\\2 частину вартості комунальних послуг (справа №357/5251/23). За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). З огляду наведеного, суд вважає, що знайшла підтвердження позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності. Стосовно поділу приладів побутової техніки сторонами досягнуто домовленості, а саме у власності [PERSON] залишається електрична духова шафа PYRAMIDA, мікрохвильова піч SAMSUNG, плита газова ELECTROLUX, холодильник LG, праска з парогенератором PHILIPS, а відповідачу [PERSON] - телевізор SAMSUNG, кондиціонер ELECTROLUX, витяжку кухонну PYRAMIDA, пральну машину LG, соковижималку PHILIPS. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добросовісності їх визнання (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу нежитлової будівлі «А-3» - магазину непродовольчих товарів, що розташований по [ADDRESS] . Так, відповідач [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.07.2013 року придбав дану нежитлову будівлю літ «А-3», загальною площею 105,7 кв.м. (т.1, а.с. 119). Матеріали справи містять докази проведення реконструкції вказаної нежитлової будівлі, зокрема декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, з якої вбачається, що реконструкцію була проведена у 4-му кварталі 2017 році (дата початку будівництва - 19.08.2017р. - дата закінчення будівництва - 29.09.2017). Згідно технічної документації, зокрема зведеного акту, міститься відмітка 07.12.2015р. про те, що здійснена реконструкція нежитлової будівлі, внаслідок чого була змінена загальна площа із 105,70 кв.м. на 399,9 кв.м. (т. 1, а.с.98 зворот ), а також міститься поповерховий план, з якого вбачається, що нежитлове приміщення складається з трьох поверхів та має підвал (т. 1, а.с.102-105). Стороною відповідача до матеріалів справи долучено договори оренди нежитлового приміщення № 1, № 2, № 3 про передачу в оренду ФОП [PERSON] магазину з продажу промислових (непродовольчих) товарів широкого асортименту, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,6 кв.м. Вказані договори не містять чітко визначеного розміру орендної плати, натомість у п. 4.1. розмір орендної плати визначається вартістю проведених орендарем ремонтних робіт та реконструкції, які зараховуються в рахунок оплати за оренду (зарахування зустрічних однорідних вимог/взаємозалік) об`єкта, що орендується. Заперечуючи будь-яке відношення колишньої дружини [PERSON] до набуття нежитлового приміщення та її участі у реконструкції, відповідач стверджує, що реконструкцію нежитлового приміщення здійснював його син - орендар ФОП [PERSON] , за власний кошт та кредитні кошти, в підтвердження чого, стороною відповідача долучено копію кредитного договору № 011/80460/00699998 від 16.12.2019, № 011/80460/00952190 від 22.12.2020р., укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП [PERSON] . Згідно п. 1.4 вказаних договорів кредит надається на розвиток бізнесу, а саме: фінансування витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком надання або повернення фінансової допомоги (а.с. 134-142, 143-152). Проте, суд звертає увагу, що згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації реконструкція була закінчена у 2017 році, згідно технічної документації - у 2015 році, тобто до того як [PERSON] оформив кредит. Крім того, [PERSON] , передавши у користування своєму синові нежитлове приміщення, не отримував орендної плати, натомість залишився власником приміщення, яке утричі збільшилось та покращилось та допитані в судовому засіданні свідки, як сторони позивача так і сторони відповідача, ствердили, що саме [PERSON] вирішував всі питання будівництва, ремонту даного нежитлового приміщення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що у 2017 році її прийняли на роботу позивач та відповідач. [PERSON] організовував всю роботу по торгівлі, здійснював доставку товару, видавав працівникам заробітну плату. [PERSON] доставляв у магазин товар. Свідок разом з [PERSON] були продавцями, але за відсутності [PERSON] , його дружина відповідала за всю діяльність магазину, розпоряджалася. З 2013 року сторони почали зустрічатися, а 05.03.2014 року вони одружилися, жили добре, відповідач добудовував і покращував магазин, а до цього, у вагончику свідок та позивач торгували. У 2018 році перенесли торгівлю у магазин за адресою: [ADDRESS] . До 2017 року позивач не постійно працювала в магазині, свідок працювала у подружжя [PERSON] . У березні 2021 року свідоу звільнилася з роботи, а потім звільнилася і позивач. Свідок [PERSON] , суду показала, що знала попередню сім`ю відповідача, а потім [PERSON] познайомив свідка з [PERSON] . З 2013 року позивач почала проживати разом з [PERSON] по вул. Гайок, а в березні 2014 року вони зареєстрували шлюб. У [PERSON] були дуже гарні відносини, вони були щасливі. [PERSON] почав займатися кованими елементами, організував бізнес, винаймав приміщення у чоловіка свідка. Позивач дотична до цього бізнесу, вона активно приймала участь, допомагала у всьому, разом будували новий магазин. [PERSON] керував бізнесом, а його син допомагав, їздив за кордон, привозив товар. Відповідач бажав розширити свій бізнес, придбав приміщення і почав разом з дружиною покращувати приміщення, вони були сім`я, разом вкладали кошти. Свідок бачила, як [PERSON] працювала з клієнтами, робила гарну виручку в торгівлі. Свідок [PERSON] суду показав, що він з відповідачем знайомий близько 25 років, в листопаді 2016 року відповідач звертався до свідка з проханням позичити кошти на придбання квартири у сумі 4000 доларів США, свідок бачив ту квартиру без ремонту, а потім зустрічав відповідача, який робив ремонт із сином, переобладнував квартиру. У 2019 році свідок спілкувався з [PERSON] , запитував чи відомо їй про позику коштів, на що вона йому ствердно відповіла «так». У 2021 році свідок дізнався про конфлікт між сторонами, попросив відповідача повернути кошти, у листопаді 2021 року звернувся до поліції, а у травні 2022 рокі відповідач повернув борг. Свідку невідомо щодо походження коштів для придбання та будівництва нежитлового приміщення, відповідач з сином займалися бізнесом. [PERSON] говорив, що в магазин хоче взяти дружину на роботу, свідок бачив її на роботі. Свідку невідомо про вклад коштів позивачем у будівництво магазину, у магазині бачив, що відповідач і син активно займались будівництвом. Фінансовими операціями займався син відповідача. Син [PERSON] свідку говорив, що батько уповноважив його на ремонт магазину. Свідок [PERSON] , який приходиться кумом відповідачу, суду ствердив, що був присутнім, коли у 2009 році [PERSON] придбав приміщення бувшої «водокачки» за 20 тис. доларів США. Свідок допомагав по будівництву, привозив працівників, давав поради. Свідок привозив будівельні бригади, мав вільний доступ до будівлі та будівництва. Свідок та відповідач один одному позичали кошти, розписки не брали, оскільки мають давні гарні і дружні відносини. Свідок мав доступ до квартири відповідача завозив туди будівельні матеріали, з позивачкою бачився, один раз уточнювала розміри меблів. Позивач неодноразово розпоряджалась коштами з каси магазину за вказівкою відповідача. Приблизно з березня 2014 року сторони проживали разом, мали гарні стосунки. Позивач пішла працювати до чоловіка у магазин, бо для сім`ї це було вигідніше. Отже, реконструкція та значне збільшення площі нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , відбулося в період спільного проживання сторін та зареєстрованого шлюбу. Допитані судом свідки ствердили причетність позивача до діяльності свого чоловіка, торгівля в зазначеному магазині, розпорядження коштами, виконання доручень свого чоловіка. Позивач в інтересах сім`ї допомагала чоловіку з його бізнесом, була офіційно працевлаштована у ФОП [PERSON] з листопада 2017р. по лютий 2021 р., мала доступ до каси, вела бухгалтерські документи, здійснювала управління магазином у період відсутності [PERSON] . Наведені обставини не були спростовані стороною відповідача. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23). Статтею 62 СК України унормовано питання виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Істотність збільшення вартості полягає в тому, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто, значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове не дає підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Вирішальне значення має не сам факт збільшення вартості у період шлюбу, а правова природа, причини та способи збільшення такої вартості. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого з подружжя (не власника) у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України це не є підставою для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. Згідно з частинами першою-третьою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Сторони уклали шлюб в березні 2014 року, відповідач придбав спірну нежитлову будівлю в липні 2013 року, згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації реконструкція була закінчена у 2017 році, згідно технічної документації - у 2015 році, Експертом було виготовлено висновок № 26199/21-42 від 08.04.2024, однак не надано відповіді на питання 3,4 визначених в ухвалі суду, у зв`язку із тим, що не було надано доступ до об`єкта дослідження, а також витребуваних експертом матеріалів (т. 2, а.с.6-35 ). Так, неможливо залишити поза увагою, ту обставину, що відповідач по справі [PERSON] ніс ризик, оскільки не сприяв проведенню експертизи, не надав жодних документів, необхідних для проведення експертизи за клопотанням експерта Олени Гучко , стверджуючи, що всі документи по реконструкції перебувають у його сина ФОП [PERSON] , який є орендарем приміщення, але перебуває за кордоном. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). А тому суд констатує факт ухилення відповідача [PERSON] від проведення експертизи. Згідно висновку експерта № 26199/21-42 від 08.04.2024р., ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 105,7 кв.м. у стані, що існував до проведення реконструкції, станом на дату оцінки 30.04.2021р. складала - 376 737 грн., ринкова вартість, загальною площею 399,9 кв.м. з урахуванням проведеної реконструкції станом на дату оцінки 30.04.2021р. склала - 7 681 831 грн. При вирішенні спору щодо вказаної нежитлової будівлі, суд бере до уваги не сам факт збільшення вартості спірного майна у період шлюбу сторін, а правову природу, причини та способи збільшення такої вартості. При цьому, суд критично оцінює позицію сторони відповідача, що реконструкція і значне поліпшення спірного нежитлового приміщення проводилася виключно коштом і зусиллями сина відповідача. Так, дозвільна документація на реконструкцію приміщення оформлена на ім`я орендаря цього приміщення [PERSON] , однак під час розгляду даної справи судом було встановлено, що саме відповідач, як власник даної нерухомості, керував і керує покращенням нежитлового приміщення, діяльністю в цьому магазині, а його син в рахунок орендної плати, з дозволу власника майна, вчиняв певні дії по реконструкції цього майна. Так, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що в період спільного проживання сторін відбулось значне збільшення, покращення та подорожчання нежитлового приміщення на 7 305 094,00 грн. (7 681 831 грн - 376 737 грн), нежитлове одноповерхове приміщення стало трьох поверховим, площа приміщення з 105,7 кв.м збільшилась до 399,9 кв.м. Враховуючи, що [PERSON] набув право власності на нежитлову будівлю за півроку до реєстрації шлюбу з [PERSON] , та враховуючи відсутність доказів, що позивач приймала участь в набутті даного майна, суд вважає обґрунтованим та справедливим визначити, що відповідач має право особистої власності на 1/ 3 частину спірної нежитлової будівлі, що розташована по [ADDRESS] . При цьому, суд зазначає, що до укладення шлюбу з [PERSON] , відповідач був власником одноповерхового нежитлового приміщення, площею 105,7 кв.м., яке до 2017 року не використовувалося повністю за призначенням, як магазин, а в період з 2015р. по 2017 р. дана будівля була реконструйована (добудовано 2 поверхи) та покращена, а тому, суд вважає можливим визнати 2/3 частини зазначеного нежитлового приміщення спільним сумісним майном подружжя та поділити це майно, як спільне майно подружжя, яке суттєво збільшилось, оскільки реконструкція приміщення відбулась саме у період перебування сторін в шлюбі, внаслідок спільної праці сторін, з метою покращення і розширення спільної діяльності в інтересах сім`ї. V. Судові витрати Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено 3 453,24 грн. судового збору, 454,00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову, а також позивач оплатила вартість експертизи у сумі 27 457,60 грн., що разом складає 31 364,84 грн. судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача підлягає стягненню половина судових витрат, понесених позивачем у розмірі 15 682,42 грн. (31 364,84 грн. : 2).

Outcome: partial