Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

10.05.2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого на підставі електронного ордеру серії ВН №1360286 від 09.05.2024 року (а.с.16) діє адвокат Дімов Д.П., звернувся до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2021 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Під час шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з чим 22.12.2023 року шлюб між ними було розірвано, а в кінці 2023 року відповідач залишила їх дворічну дитину разом зі ним та виїхала за межі України на постійне проживання. Протягом усього часу, як вона знаходиться за межами України, вона не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у розвитку, морально та матеріально не підтримує дитину. Відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вона самостійно зняла із себе усі батьківські обов`язки щодо дочки. Позивач в свою чергу не має наміру і не створює ніяких перешкод відповідачу для спілкування з донькою у прийнятний та зручний час для неї, навпаки був би тільки радий, аби донька відчула материнську любов та турботу. Всі питання щодо виховання дочки вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина повністю знаходиться на його утриманні. Без позбавлення матері дитини батьківських прав, він не може вільно вирішувати питання всебічного забезпечення дочки, тому для захисту її прав та інтересів звертається до суду. Також просить стягнути на його користь з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 15.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Дімов Д.П. надав 14.08.2024 року до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] надала в судове засідання 14.08.2024 року заяву в якій, позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі, на фіксуванні судового процесу не наполягала. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області Мохначева М.М., яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності №1956/02-12 від 30.10.2023 року, строком дії протягом одного року з моменту підписання, в судове засідання 14.08.2024 року надала заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, підтримала рішення органу опіки та піклування Болградської міської ради. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , яке видане Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про народження №127 від 17 червня 2021 року (а.с.10) її батьками є [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.12.2023 року по цивільній справі № 497/2737/23, яке набрало законної сили 22.01.2024 року (а.с.11-12). Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами в паспорті громадянина України (а.с.5 на звороті), де фактично проживає дочка сторін. Місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою завідувача сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Болградської міської ради Одеської області №901/13/2-08 від 09.09.2021 року (а.с.8), але з пояснень сторін встановлено, що відповідач на даний час перебуває за кордоном, де фактично проживає, що відповідач визнала у своїй заяві від 14.08.2024. Судом досліджено рішення Болградської міської ради Одеської області №195 від 25.06.2024 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] » і висновок органу опіки та піклування з цього питання, та прийнято до уваги, що служба у справах дітей міської ради вважає за доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків. Органом опіки та піклування було встановлено (акт обстеження умов проживання№52 від 03.06.2024), що за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації мати позивача - [PERSON] , [INFO] , батько позивача - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (позивач по справі), дочка - [PERSON] , [INFO] (сестра позивача). В житловому приміщенні є всі умови для проживання. Під час обстеження малолітня [PERSON] знаходилася за даною адресою разом з бабусею (матір`ю позивача). Зі слів бабусі, її син, батько малолітньої дитини знаходиться в зоні бойових дій з квітня місяця, за дитиною доглядає няня, але у зв`язку з тим, що дитина зараз захворіла, вона проживає разом з бабусею. Мати дитини [PERSON] бабуся останній раз бачила місяць тому. Під час бесіди було зазначено, що [PERSON] до того як його забрали до зони бойових дій працював у прикордонному загоні та проживав разом з малолітньою дочкою за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - відповідач по справі, постійно працює за кордоном - вона приватний фотограф. Посадовими особами органу опіки та піклування було опитано родичів як з боку позивача так й з боку відповідача, а також няню дитини, яка опікується дитиною, поки батько знаходиться в зоні бойових дій, та встановлено, що мати фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, в той час як батько прикладає усіх зусиль, щоб дитина мала догляд та повністю матеріально забезпечує її, але на даний час позбавлений можливості її виховувати, тому й звертається до суду з позовними вимогами. На підставі вище викладеного судом встановлено, що мати дочкою не цікавиться, вихованням та її утриманням не займається, з дочкою не проживає, не турбується про її життя та здоров`я, матеріально не допомагає, що фактично відповідач визнала у своїй заяві від 14.08.2024 року. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно малолітньої дочки. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України «Мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Згідно з п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає обґрунтованою вимогою щодо покладення на відповідача витрат, які поніс позивач при зверненні до суду, тому задовольняє цю вимогу.

Outcome: approved