Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] , заінтересована особа Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту догляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 1950 року народження, є батьком заявника за яким [PERSON] , здійснює догляд, та проживає з ним за адресою [ADDRESS] . [PERSON] має вік 74 роки, є пенсіонером, має хворобливий стан здоров`я та є інвалідом ІІ групи, потребує денного та паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги, догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Відповідно до висновку ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Володимирецька багатопрофільна лікарня» Володимирецької селищної ради від 01.07.2024 №865 - [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Заявник здійснює утримання та повний догляд за батьком [PERSON] , піклується про нього, допомагає у веденні господарства, купує необхідні ліки та продукти харчування, заготовляє дрова, доставляє батька до лікарні, тобто забезпечую всім необхідним. Даний догляд має характер постійної допомоги, надається систематично. Оскільки коштів які отримує батько у вигляді пенсійних виплат не вистачає навіть на придбання усіх необхідних ліків не кажучи про придбання продуктів харчування та оплату комунальних послуг, а тому заявник фінансово підтримує батька та він фактично перебуває на його утриманні. Відтак відсутні інші особи серед родичів першого ступеня прямої спорідненості, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком, окрім заявника, що здійснює такий постійний догляд. Заявнику необхідно встановити факт постійного догляду за батьком та факт перебування батька на його утриманні оскільки від встановлення даних фактів залежить виникнення в нього прав та обов`язків в органах місцевого самоврядування та впливає на інтереси особи, яка потребує постійного догляду. У зв`язку з чим заявник був змушений звернутися до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме здійснення постійного догляду за особою, яка потребує постійного догляду та факт перебування батька на його утриманні. Клопотав про розгляд справи у його відсутності. Розгляд справи проведено за відсутності учасників, які, будучи належно повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не заявились. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , здійснює постійний непрофесійний догляд на безоплатній основі за батьком [PERSON] 1950 року народження, який за рішенням лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 01.07.2024 №865 потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серія [NUMBER] де його батьком вказаний [PERSON] . Згідно рішення ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Володимирецька багатопрофільна лікарня» Володимирецької селищної ради від 01.07.2024 №865 вбачається, що [PERSON] має наявні порушення функцій організму через які за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги та догляду. Також згідно копії довідки МСЕ- серія РВН №026651, встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до акту обстеження на факт проживання №461 від 03.07.2024, встановлено, що [PERSON] , здійснює постійний сторонній догляд за батьком [PERSON] . В своїх письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами [PERSON] , пояснили, що [PERSON] , здійснює постійний догляд за батьком [PERSON] . Також судом достовірно встановлено, що утриманням [PERSON] , за своїм бажанням, маючи реальну змогу і вільну волю, займається рідний син [PERSON] , постійно та систематично допомагає батьку фінансово, оскільки його пенсія не забезпечувала всіх потреб. [PERSON] , допомагає батьку по господарству купує продукти харчування, ліки. Встановлення факту здійснення постійного догляду за батьком та перебування батька на його утриманні необхідне заявнику [PERSON] , для можливості офіційного підтвердження такого догляду у державних органах для забезпечення прав та інтересів особи похилого віку. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), алей інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Заявником надано суду письмові докази, які підтверджують факт надання постійної фінансової допомоги батьку [PERSON] , у формі грошових переказів між банківськими картами. З урахуванням частоти та розміру такої допомоги, а також враховуючи відсутність у батька заявника іншого джерела доходу, в т.ч. постійного заробітку, суд приходить до висновку, що кошти які надає заявник батьку є основним джерелом доходу [PERSON] . Статтею 3 Конституції України, визначено, що - «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 49 передбачено, що «Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя». Суб`єктами звернення до суду із заявами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право. Від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених законами України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про соціальні послуги». Крім того, встановлення даного факту має юридичне значення для особи похилого віку, яка потребує стороннього догляду. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числі членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися. Статтею 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Постійний сторонній догляд вид догляду, яким забезпечуються інваліди із вираженими порушеннями в організмі, зумовленими професійними та загальними захворюваннями, травмами, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати гігієнічні потреби, потребують допомоги на прогулянках). Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність. Наказом Міністерства соціальної політики України №429 від 23.06.2020 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2020 року за №643/34926, затверджено класифікатор соціальних послуг, у відповідності до якого постійний догляд вдома за місцем проживання отримувача соціальної послуги надається особам похилого віку з тяжкими формами захворювання шляхом допомоги в самообслуговуванні (дотримання особистої гігієни, рухового режиму, годування), пересуванні в побутових умовах, веденні домашнього господарства (закупівля і доставка продуктів харчування, ліків та інших товарів, приготування їжі, косметичне прибирання житла, оплата комунальних платежів, прання білизни, дрібний ремонт одягу), в організації взаємодії з іншими фахівцями та службами (виклик лікаря, працівників комунальних служб, транспортних служб тощо). Згідно положень п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать виконавчі органи рад об`єднаних територіальних громад (заінтересована особа). Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту здійснення догляду не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні цієї заяви, судом не встановлено. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, які ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення факту догляду та факту перебування на утриманні породжує юридичні наслідки для заявника, та те, що встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за хворим, залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених Законом України "Про соціальні послуги", а також те, що встановлення вказаних юридичних фактів не породжує спір про право, суд вважає, що заяву [PERSON] , про встановлення фактів, що мають юридичне значення слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved