Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 18.09.1976 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації якого чоловік змінив своє прізвище на « [PERSON] ». В шлюбі у них народилося двоє дітей: відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 26.01.1994 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. Однак, одразу ж після цього вони помирилися та продовжували проживати однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належала в рівних частках на праві спільної часткової власності колишньому подружжю та їх дітям. Незважаючи на розірвання шлюбу, вони з колишнім чоловіком [PERSON] підтримували сімейні стосунки як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували спільних дітей, турбувалися один про одного, підтримували один одного, були однією сім`єю. Їх сімейний бюджет складався із заробітків [PERSON] та позивачки, яка неодноразово їздила за кордон, продавала товари, а гроші від продажу витрачала на потреби сім`ї. За спільно зароблені гроші вони утримували сім`ю, сплачували комунальні послуги, харчувалися, проводили ремонт в квартирі, мали спільні інтереси, спільних друзів, яким навіть не було відомо про вказане розірвання шлюбу. В квітні 2003 року [PERSON] по робочій візі поїхав на заробітки в Ірландію , однак, стосунків ні з позивачкою, ні з дітьми, а згодом і онуками, не припинив.[PERSON] за допомогою системи грошових переказів To Receive Money пересилав гроші їй позивачу [PERSON] . Крім того, нею в банку Аваль був відкритий рахунок, на який [PERSON] перераховував їй, позивачу [PERSON] гроші з Ірландії . Дані гроші нею, позивачкою, витрачалися також на спільні сімейні потреби: оплату боргів за комунальні послуги, оплату телефонного зв`язку, оплату за членство [PERSON] в садівницькому товаристві «[INFO]» та членство [PERSON] в гаражно-будівельному кооперативі «[INFO]», на проведення ремонту в квартирі, де вони проживали. В період перебування [PERSON] в Ірландії останній двічі на рік мав офіційні відпустки по два тижні ( влітку та взимку). Під час відпусток [PERSON] постійно приїздив додому, привозив їй позивачу, як дружині дарунки, віддівав всі зароблені гроші, які за взаємною згодою ними спільно витрачалися на потреби сім`ї, а саме на придбання продуктів харчування, одягу, взуття для них, побутові потреби сім`ї, оплату комунальних послуг. За період відпусток вони разом відвідували родину, друзів та близьких, які сприймали їх як сім`ю. 08.08.2008 року під час перебування [PERSON] у черговій відпустці між ним і нею, позивачем, повторно укладено шлюб. Після цього [PERSON] знову поїхав в Ірландію з наміром припинити там працювати та назавжди повернутися додому в Україну. У вересні 2009 року в телефонній розмові [PERSON] повідомив їй позивачу, що термін його робочої візи закінчується і згідно із законодавством Ірландії він зможе отримати від роботодавця грошову компенсацію в сумі 15 000 євро за умови, що є одиноким та представивши свідоцтво про розірвання шлюбу. Не бажаючи втратити вказану компенсацію вона, позивачка, погодилась на фіктивне розірвання шлюбу, яке мало місце 27.10.2009 року, і в грудні 2009 року [PERSON] отримавши зазначену грошову компенсацію повернувся додому в Україну. Питання про реєстрацію шлюбу втретє для них було другорядним, оскільки фактичні сімейні стосунки між ними продовжувалися. На початку 2012 року [PERSON] , залишивши сім`ю, став проживати з відповідачкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка на підставі договору про дольову участь у будівництві житла будувалася за рахунок грошових коштів дочки позивачки та [PERSON] - відповідачки [PERSON] . Позивачка зазначила, що в періоди її проживання однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу ними за спільні кошти придбане певне майно, яке оформлено на ім`я [PERSON] , оскільки вони вважали себе сім`єю, довіряли одне одному і не мали наміру ділити дане майно. Зокрема, в 1988 році вони з [PERSON] вступили до садівницького товариства «[INFO]» та отримали в користування садову ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0600 га, на якій в 1988-1993 роках розпочато будівництво садового будинку, яке ще незавершене. Крім того, в 2006 році вони з [PERSON] придбали гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS] . В 2011році [PERSON] відкритий банківський рахунок в Івано-Франківському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», на якому перебувають їх спільні кошти. У 2010 році ними придбаний автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску. [INFO] [PERSON] помер. В день його поховання позивачка, родичі та друзі дізнались, що незадовго до смерті, а саме [INFO] . спадкодавець уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , тому остання претендує на частку у вищевказаному майні, яке входить до складу спадщини. Посилаючись на положення ст. 315 ЦПК України, ст.74 Сімейного кодексу України, позивач просить встановити факт її проживання із [PERSON] однією сім`єю без шлюбу в періоди з 01.01.2004 р. по 08.08.2008 р. та з 28.10.2009 р. по 01.12.2012 р., а також визнати спільною сумісною власністю вищевказане майно, набуте ними за час перебування у шлюбі та за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за нею право власності на 1/2 частку даного майна та припинити право спільної сумісної власності на це майно. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Прозорова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених в позовній заяві підстав. Додатково позивачка пояснила, що за зароблені [PERSON] в Ірландії грошові кошти вони погашали заборгованість по оплаті комунальних послуг, встановлювали нову систему опалення, спірний автомобіль було придбано в лютому 2010 року ними з [PERSON] за зароблені останнім в Ірландії 10 000 євро, оскільки у них були плани спільно займатися підприємницькою діяльністю і вказаним автомобілем [PERSON] мав привозити товар. Позивачка також зазначила, що в 2010 році [PERSON] проводив ремонт в належній дочці [PERSON] квартирі [ADDRESS] , де знаходилися його речі. В жовтні 2010 року позивачка побачила його в цій квартирі разом з відповідачкою [PERSON] . Після цього випадку він просив пробачення у позивачки і остання пробачила, їх сімейні відносини збереглися, оскільки вони продовжували разом проживати. Вкзала, що стала пильніше слідкувати за своїм колишнім чоловіком та частіше приходити в зазначену квартиру. Починаючи з 2011 року, [PERSON] інколи (2-3 рази в тиждень) ночував в цій квартирі. Однак, коли він приходив додому, позивачка готувала йому їжу та прала білизну. Позивачка та її представник пояснили, що після остаточного повернення з Ірландії [PERSON] перебував на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості, де отримував незначну допомогу по безробіттю. Іншого доходу не мав. Починаючи з 2011 року [PERSON] інколи почав ночувати в квартирі дочки ( приблизно двічі на тиждень ), щоб створити видимість, що квартира заселена і в ній проживають мешканці. В інші дні [PERSON] ночував вдома, а вона позивач вона готувала для себе і нього їжу, прала одяг, разом ходили купляти продукти харчування, необхідний одяг в магазини, їздили на спільній машині в центр міста, тобто вели спільне життя притаманне подружжю В грудні 2011 року позивачка побачила відповідачку [PERSON] на балконі вказаної кватири [ADDRESS] . З приводу цього вона запитувала колишнього чоловіка, однак, останній вказане заперечував В грудні 2011 року дочка вона ж відповідач [PERSON] , яка приїхала з Італії, пішла подивитися, який ремонт в її квартирі робить батько [PERSON] ,і застала в своїй квартирі [ADDRESS] разом із батьком відповідачку [PERSON] . Після цього позивачка прогнала з дому [PERSON] разом з його речами і документами, який прихопив із собою і спільні гроші. З того часу їхні фактичні сімейні відносини припинилися. Представник позивача зазначила, що факт спільного проживання позивачки та відповідача без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 08.08.2008 року та з 28 жовтня 2009 року по 01.12.2012 року підтверджується наявними в справі документами, а саме: сімейними фотографіями на яких [PERSON] та [PERSON] в сімейному колі разом з друзями та родиною, поштовими листами [PERSON] , адресованими [PERSON] , банківськими документами про переказ грошей [PERSON] з Ірландії [PERSON] , запереченнями [PERSON] на позов, в яких вона фактично не заперечую факт спільного проживання [PERSON] в період до 2010 року, заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Просять позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. При цьому, посилаючись на документи, які надіслані до суду ПАТ КБ «Приват Банк», уточнили розмір спірного банківського вкладу, який становить 5 000 доларів США та 860 доларів США нарахованих процентів. Позивачка претендує на 1/2 частину даних грошових сум та іншого вищевказаного спірного майна. На підставі наведеного позивачка та її представник просять позовні вимоги задовольнити, а також присудити на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, подавши письмове заперечення проти позову та пояснила, що в 1992 році помер її чоловік. В 2001 році вона познайомилася з [PERSON] . Спочатку вони зустрічалися як друзі, він розповідав, що розлучений та не проживає зі своєю дружиною. В 2008 році [PERSON] приїхав з Ірландії та говорив відповідачці, що йому з метою продовження терміну робочої візи необхідно одружитися. Вона відповіла, що до цього кроку ще не готова, тому він вдруге зареєстрував шлюб зі своєю колишньою дружиною. Зі слів [PERSON] їй відомо, що після повторного розірвання шлюбу між ним та позивачкою, що мало місце 27.10.2009 року, сімейні відносини між ним та позивачкою юридично та фактично припинені з вини останньої. В грудні 2009 року [PERSON] та [PERSON] вирішили розпочати ремонт у вищевказаній квартирі [ADDRESS] та разом купували все необхідне для цього. Вона також надавала на це грошові кошти, отримані від продажу її однокімнатної квартири. З січня 2010 року вони разом проживали, а у лютому 2010 року вони купили спірний автомобіль для доставки необхідних для вказаного ремонту будматеріалів тощо. Відповідач [PERSON] також пояснила, що 22.09.2010 року дочка позивачки та [PERSON] - відповідачка [PERSON] була присутня на дні народженні [PERSON] . В жовтні 2010 року позивачка побила її відповідачку [PERSON] в зв`язку з чим вона та [PERSON] зверталися в Коломийський МВ УМВС. В матеріалах відповідного матеріалу про відмову в порушенні кримінальної справи по даному факту наявні письмові пояснення [PERSON] , де він вказує, що протягом останніх чотирьох місяців проживає з відповідачкою [PERSON] у вказаній квартирі [ADDRESS] . Отже, факти спільного проживання позивачки з [PERSON] без укладення шлюбу в спірні періоди є надуманими і спростовуються письмовими доказами, фото - та відеозйомками, показами допитаних в судовому засіданні свідків. Представник відповідачки також зазначає, що протягом всього часу перебування [PERSON] на роботі в Ірландії він там і проживав, що виключає спільне проживання в цей час з позивачкою. При цьому приїзд додому на короткострокові відпустки не змінюють вказаного місця його проживання. В зв`язку з наведеним відсутні будь-які підстави для визнання права власності позивачки на частину спірного майна. Крім того, твердження позивачки про спільне будівництво з [PERSON] спірних садового будинку, гаражу в 1988-1993 роках не відповідає дійсності та спростовується проектно-технічними документами на ці будівлі, зокрема, договором на виконання проектних робіт, будівельним паспортом, повідомленням про початок виконання будівельних робіт та іншими документами, виготовленими в 2012 році. Представник просить критично оцінити визнання позову іншими відповідачами, оскільки вони є дочками позивачки та з етичних міркувань не можуть заперечувати проти її вимог. Оскільки факт проживання однією сім`єю позивачкм з [PERSON] без укладення шлюбу є недоведеним, то вважає, що для визнання права позивачки на спільне майно, набуте [PERSON] , немає жодних підстав. Обставини, наведені на спростування доводів позивачки підтверджуються наступними доказами: показаннями свідків з боку відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] ; відмовним матеріалом Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області; свідоцтвом про шлюб від 17.05.2013 р., фотознімками [PERSON] з [PERSON] під час їх спільного перебування у 2010 - 2011 р.р. у колі друзів та спільних знайомих,; документи щодо будівництва садового будинку; договір банківського вкладу від 17.06.2013 р. Обставини наведені у позовній заяві не доведені належними та допустимими доказами, не спростовують заперечень відповідачки [PERSON] , що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позову, тому в задоволенні позову відповідачка [PERSON] та її представник просять відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви, в яких зазначають, що позовні вимоги визнають, справу просять розглядати без їх участі. Також, будучи присутньою в судовому засіданні 23.12.2020 року, відповідачка [PERSON] позов визнала в повному обсязі та пояснила, що позивачка та [PERSON] - є її батьки. Вони разом проживали до 2012 року, мали спільний бюджет. З 2000 по 2003 роки батько працював в м.Києві, звідки приїжджав додому щокварталу, і проводив час разом з позивачкою та дочками. Після цього батько 7 років працював в Ірландії . За сім років батько приїздив додому 2 рази на рік, приїжджав додому до мами. Батько відкрив рахунок на маму, мав намір купити позивачу автомобіль, привозив гроші, клав опалення, батько зберігав гроші вдома і віддавав мамі. Батьки гроші витрачали на ремонт квартири, якого робили разом, допомагали грошима їй, відповідачу, купляли разом продукти, для мами батько привозив духи, купляли різний інструмент. Вказала, що батьки припинили сімейні відносини у 2011 році. В той час батько проживав у квартирі її відповідпчки сестри, бо робили ремонт. Позивач достеменно знала, хто господар квартири [ADDRESS] . Батько здійснював догляд за квартирою біля 3 років, бо робив у цій квартирі ремонт. Коли батько приїжджав з Ірландії на 2-3 місяці, то батьки проживали разом, тому вона, відповідач [PERSON] вважає, що позов слід задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її рідною сестрою, яка з чоловіком [PERSON] постійно разом проживали як подружжя однією сім єю. [PERSON] передавав позивачці гроші на ремонт, допомагав дітям, приїжджав 2 рази на рік, допомагав з похороном матері, допомагав робити ремонт у квартирі дочки [PERSON] по [ADDRESS] , з позивачкою вели спільне господарство, мали спільний побут. Чоловік позивачки на майбутнє думав займатись бізнесом, тому з позивачем купили автомобіль «пікапчик». Проживали вони разом в квартирі в [ADDRESS] . [PERSON] приїжджав додому 2 рази на рік на 2 тижні. Свідок вказала, що про відповідачку [PERSON] вона дізналась за 2 місяці до смерті [PERSON] . За подружнього спільного життя [PERSON] та [PERSON] вони разом придбали квартиру, дачу, автомобіль та гараж, в банку також були спільні їх гроші. Про те, що позивачка та [PERSON] розлучилась вона не знала. Сприймала їх як сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачкою та її чоловіком з 2008 року, спілкувалися по телефону, ходили в гості одні до одних, дружили. Позивачка розповідала, що її чоловік передавав їй гроші на ремонт квартири, вони проживали з чоловіком однією сім`єю, була дуже дружня сім`я. Вона не повірила, що вони розлучилися, позивачка сказала, що застала [PERSON] з коханкою і вигнала його. Їй відомо, що вони разом з чоловіком придбали дачу, купили автомобіль для бізнесу, у них є спільна квартира, гараж. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сім`ю [PERSON] знає з 1984-1985 р.р., бо є сусідкою по площадці. Часто була у них в гостях, як і вони у неї. Протягом 2009-2011 років позивачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] жили однією сім`єю, вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] дізналася, що вони розлучені, для неї це було новиною, бо вона сприймала іх як подружжя та одну сім`ю У них був спільний бюджет, розпоряджалася коштами у сім`ї - позивачка. [PERSON] їздив на заробітки в Ірландію , двічі на рік приїзжав у відпустку, привозив гроші, дарунки позивачці, разом їздили на ринок, в магазини та купляли продукти, необхідні для сім`ї речі. В 2009 році [PERSON] повернувся з Ірланії додому, купили автомобіль, бо хотіли відкрити свій бізнес. Зазначила, що вони разом приходили до неї в гості. Після повернення з Ірландії в 2009 році [PERSON] робив ремонт у квартирі дочки [PERSON] , проживав спільно з позивачкою [PERSON] . Про те, що чоловік позивача - [PERSON] залишив сім`ю дізналася в 2012 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , які проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний побут, турбувалися один про одного, мали спільні плани на майбутнє. Знайомі вони з 1990 року. [PERSON] в 2003 році поїхав по робочий візі в Ірландію , звідки передавав позивачці [PERSON] гроші, приїжджав додому, передавав подарунки дітям. У 2009 році [PERSON] поврнувся в Україну і з похивачкою купили разом автомобіль. Їй відомо, що [PERSON] привіз з Ірландії 10000 євро про що собисто їй розказував та розповідав, що розлучений із похивачкою [PERSON] , бо це було необхідно для отриманням допомоги при звільненні з роботи в Ірландії . До 2012 року [PERSON] проживав разом з позивачкою [PERSON] , а перед Новим 2012 роком [PERSON] залишив сім`ю. Згодом вона, свідок [PERSON] , довідалась, що у [PERSON] є коханка. Ій, [PERSON] відомо, що десь весною 2010 р. сім`я [PERSON] купили автомобіль, купили до 2000 р. гараж, мали дачу, [PERSON] були станки для металу та дерева, які коштували 10000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була головою ОСББ по [ADDRESS] і в 2010 році, коли організовували ОСББ, то ходила по квартирах. У 2010 році вона була у квартир [ADDRESS] і бачила як [PERSON] з [PERSON] робили ремонт у квартирі. Коли оформляли документацію на право властності на квартири в ОСББ до Коломийського МБТІ вони разом здавали документи. . [PERSON] та [PERSON] разом були на зборах ОСББ, вона їх знала як жильців будинку, була у них неодноразово в квартирі, і час від часу бачила їх разом. Це було десь у 2010 році. [PERSON] та [PERSON] разом не бачила Поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] , [PERSON] був членом правління ОСББ до 2013 р., їй відомо, що [PERSON] працював. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] приїхав восени в 2009 р. із заробітків, почав робити ремонти у квартирі [ADDRESS] з [PERSON] .. Проживали на 6-ому поверсі з [PERSON] у її квартирі. У 2010 році [PERSON] і [PERSON] перейшли проживати у картиру № [NUMBER] [PERSON] . Він робив ремонти і так вони познайомились. [PERSON] він не знав, побачив тільки в суді. У 2010 р. зустрічали Новий рік - була [PERSON] та [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] їздив за кордон, купив автомобіль, зробив ремонт, допомагала [PERSON] . Коли приходив у квартиру [ADDRESS] був сирець, речі з`явились у 2010 році. [PERSON] ночував у [PERSON] , будували разом дачу. [PERSON] говорив, що з [PERSON] будуть жити разом у квартирі [PERSON] на третьому поверсі будинку [ADDRESS] .У 2009 році [PERSON] проживав разом з [PERSON] на 6-ому поверсі вказаного будинку. Позивачку [PERSON] він не бачив у квартирах [NUMBER] і [NUMBER] вказаного будинку Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, і оцінивши досліджені докази в сукупності, суд доходить наступних висновків. Згідно з положеннями п.1 ч.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області 11.10.2013 року, позивачка 18.09.1976 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на « [PERSON] ». У даному витязі також зазначені відомості, що 26.01.1994 року вказаний шлюб розірвано, актовий запис №16 (т.1 а.с.13). Згідно з копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та позивач [PERSON] повторно одружилися 08.08.2008 р. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №333 (т.1 а.с.12 ). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 19.07.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, вказаний шлюб розірвано 27.10.2009 р., актовий запис № 163 (т.1 а.с.14). Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 31.03.1996 р. Бюро по приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого 11.01.2001 р. Коломийським МБТІ в реєстрову книгу за № 5053, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] (т.1 а.с. 16). На фототаблицях із зазначеними датами 17.10.2010 р., 04.06.2011 р. та 02.09.2011 р. зображено перебування [PERSON] та відповідача [PERSON] разом в колі друзів та спільного святкування певних подій (т.1 а.с.143-147). [PERSON] та відповідач [PERSON] одружилися 17.05.2013 р. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т.1 а.с.187 ). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м.Коломия Івано-Франківської області (т.1 а.с.15). Відповідно до положень ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1-3 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до правил, вказаних в ч.ч.1, 3, 4 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частинами 1-3 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ст.63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до правил ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п.п.19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із долучених до матеріалів справи листа та поштових конвертів, адресованих [PERSON] із Ірландії позивачці [PERSON] , із датами їх відправлення 20.05.2003 р., 03.09.2003 р., 04.11.2003 р., та конверта, який адресований позивачкою [PERSON] 20.06.2007 року, вбачається, що між ними була переписка під час перебування [PERSON] на роботі у вказаній країні (т.1 а.с.28-33). Відповідно до квитанцій про сплату пайових внесків [PERSON] в 2007, 2008, 2012 та 2013 роках вносив до Коломийського садівницького товариства «[INFO]» членські внески за земельну ділянку - сад № [NUMBER] , масив (вул.) «Дружба» у вказаному товаристві, а також плату за гараж № [NUMBER] , [NUMBER] в 2007- 2009 роках в Г.Б. К. «[INFO]». Згідно з довідкою від 08.10.2013 року [PERSON] з 11.08.2006 року був членом даного гаражно-будівельного кооперативу та власником гаража № [NUMBER] (т.1 а.с.44, 45, 57, 58, 68). Відповідно до квитанцій, які містяться в матеріалах справи, від імені [PERSON] здійснювалася оплата послуг телефонного зв`язку з 2005 року по січень 2013 року за номером телефону «5 58 17» (т.1 а.с. 47-56). Перебування [PERSON] в Ірландії в 2003 р., 2007 р. підтверджується фототаблицями (стор.1-9) , а також спільне перебування [PERSON] та [PERSON] на святкуваннях днів народжень в колі сім`ї та друзів, спільне відвідування певних місць в 1998-2006, 2010 роках (т.1 а.с.59-67). Позивач зазначила, що [PERSON] працюючи в Ірландії, надавав матеріальну допомогу їй та дітям, підтримував з ними сімейні стосунки, в тому числі спілкування, однак наведені підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю відповідно до ст.234 ЦПК України, ст.74 СК України, стосується правовідносин, які виникли після 01 січня 2004 року, тому, підлягають до задоволенню позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання позивачки та [PERSON] в період з 01.01.2004 року до 08.08.2008 року, оскільки ні позивачка, ні [PERSON] не перебували в будь-якому іншому шлюбі. Крім того, позивачка [PERSON] подала до суду заяву про залишення позовної вимоги в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю нею та [PERSON] в період з 27.01.1994 р. по 01.01.2004 р., без розгляду (т.2 а.с. 203-204). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18.05.2017 року вищевказану позовну вимогу залишено без розгляду (т.2 а.с. 216-217). Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживаютьу фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Встановлено, що відповідно до квитанцій про сплату пайових внесків [PERSON] в 2007, 2008, 2012 та 2013 роках вносив до Коломийського садівницького товариства « [INFO]» членські внески за земельну ділянку - сад [ADDRESS] у вказаному товаристві, а також плату за гараж № [NUMBER] , [NUMBER] в 2007- 2009 роках в Г.Б. К. «[INFO]». Згідно з довідкою від 08.10.2013 року [PERSON] з 11.08.2006 р. був членом даного гаражно-будівельного кооперативу та власником гаража № [NUMBER] (т.1, а.с.44, 45, 57, 58, 68). Як вбачається із квитанцій на ім я [PERSON] останнім здійснювалася оплата послуг телефонного зв`язку з 2005 року по січень 2013 року за номером телефону «5 58 17» (т.1, а.с. 47-56). З наданих позивачем фототаблиць (стор.1-9) вбачається та стверджується перебування [PERSON] в Ірландії (в 2003, 2007 роках), а також спільне перебування [PERSON] та позивача [PERSON] на святкуваннях днів народжень в колі сім`ї та друзів, спільне відвідування певних туристичних місць, місць їх спільного відпочинку та проведення спільно дозвілля,1998-2006, 2010 роках (т.1, а.с.59-67)). Факт проживання однією сім`єю позивачки та її колишнього чоловіка стверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачка [PERSON] заперечила факт спільного проживання позивачки та [PERSON] однак, ні нею, ні її представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних заперечень. Твердження вказаного представника, що місцем проживання [PERSON] в період його роботи в Ірландії була саме ця країна суд вважає безпідставним, оскільки [PERSON] перебував на роботі тимчасово, періодично приїжджав додому, тобто у вищевказану спільну квартиру [ADDRESS] , підтримував протягом всього періоду роботи зв`язок з позивачкою, тому суд вважає, що в зв`язку з тимчасовим перебуванням в Ірландії він не змінював свого постійного і зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання в зазначеній квартирі. Крім того судом встановлено та не заперечується сторонами, що в період з 01.01.2004р. по 08.08.2008 р. ні позивачк ні її чоловік [PERSON] не перебували в будь-якому іншому шлюбі. Судом встановлено, що відповідно до наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» виписок по особових рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] , розмір грошового вкладу становить 5 000 доларів США, а розмір нарахованих на вказаний вклад відсотків - 860 доларів США (т.2 а.с.11-22). Відповідачкою [PERSON] та її представником не зазначено будь-якого іншого джерела походження вказаних коштів ніж вказане позивачкою, а саме, що вказані грошові кошти зароблені в період спільного проживання [PERSON] та позивачки. В зв`язку з вищенаведеним суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо встановлення спірного факту за період з 01.01.2004 року по 08.08.2008 року та з 28.10.2009р по 01.12.2011р. і визнання спільною сумісною власністю спірного гаражу та грошових коштів. Судом також встановлено, що відповідно до листа - відповіді Центру надання послуг, пов`язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м.Коломиї, Коломийського, Городенківського та Снятинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області №1195 від 18.10.2013 р. автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, номерний знак « [NUMBER] », згідно з базами даних автоматизованого обліку зареєстрованого транспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» та НАІС зареєстрований за [PERSON] , [INFO] . Дата реєстрації вказаного автомобіля - 25.02.2010 р. (тимчасовий облік), 25.08.2010 р. (постійний облік (т.1, а.с.27)). Віповідачки [PERSON] не вказано і не доведено джерела походження грошових коштів, за які придбано вказаний автомобіль, а також, що такий придбаний саме в зв`язку з проведенням ремонту у вищевказаній квартирі [ADDRESS] . При цьому не заперечується той факт, що після остаточного повернення з Ірландії [PERSON] перебував на обліку в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості, де отримував незначну допомогу по безробіттю. Вказане також підтверджується довідками даної установи від 21.01.2015 р., згідно з якими [PERSON] перебував на зазначеному обліку протягом лютого-квітня 2010 року, допомога по безробіттю вказана «0», а за січень, лютий 2011 року - в загальному розмірі 825, 86 грн. (т.1, а.с.240, 241). Крім того, [PERSON] та її представник посилаються на письмові пояснення [PERSON] від 09.10.2010 р., які містяться у вищевказаному відмовному матеріалі №2236/3137, де зафіксовано, що [PERSON] проживає з [PERSON] протягом останніх чотирьох місяців, тобто з червня 2010 року. Натомість спірний автомобіль зареєстрований на ім`я [PERSON] 25.02.2010 р., тому заперечення [PERSON] проти позовних вимог, що стосуються вказаного майна, суд також вважає необґрунтованими. Вирішуючи іншу частину позовних вимог, суд враховує покази допитаних в судових засіданнях свідків. Суд вважає, що цьому є об`єктині причини, адже вказані обставини стоcуються особистого життя і не можуть бути достеменно відомі стороннім особам. Враховуючи, що позивачка в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] залишив сім`ю в грудні 2011 року, ненадання обгрунтованих заперечень даного факту відповідачкою [PERSON] , визнання позовних вимог іншими відповідачами, суд вважає, що позовні вимоги, що стосуються встановлення спірного факту проживання однією сім`єю, підлягають задоволенню, а саме за період з 01.01.2004р. по 08.08.2008р. та з28.10.2009 р. по 01.12.2011 р. Суд вважає, що протягом цього часу [PERSON] лише зустрічався з [PERSON] , тобто створював видимість спільного проживання, що не має жодного юридичного значення. Судом встановлено, що відповідно до копій будівельного паспорта на будівництво садового будинку в [ADDRESS] , виданого 08.10.2012 р. відділом архітектури та містобудування управління архітектури, містобудування та капітального будівництва Коломийської міської ради, повідомлення ІФ 062130220723 про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельною контролю в Івано-Франківській області від 18.01.2013 р. за № 719102-81 148н [PERSON] зазначений замовником вказаного будівництва ( т.1 а.с. 140- 141). Копією довідки №298, виданою проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро відділом архітектури та містобудування 17.12.2012 р., стверджується, що [PERSON] був забудівником зазначеного садового будинку, згідно з розробленою проектною документацією вказане будівництво відноситься до ІІ категорії складності згідно ДБН А2.2-3-2004 С.29 т згідно державного класифікатора ДК 018-2000 присвоєно код 1110.4 (т.1 а.с.143). Оскільки факт проживання з 01.01.2012 року [PERSON] з відповідачкою [PERSON] , не заперечується ніким зі сторін, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування, то позовні вимоги, що стосуються спірного садового будинку, суд вважає безпідставними і в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити. Представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучено копію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17.07.2019 р., якою рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2019 року за позовом [PERSON] залишено без змін. Вказаним рішенням позов [PERSON] (відповідача по даній справі) задоволено частково: визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 29.12.2010 року № 383 в частині оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яке видане виконавчим комітетом Коломийської міської ради на ім`я [PERSON] 19.01.2011року; визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (т.4 а.с. 43-52). Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В зв`язку з цим відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України позивачці слід присудити понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує вартість спірного майна, вказану у документах, наданих позивачкою, оскільки вказана вартість ніким не оспорювалась. Щодо витрат на правову допомогу, то на їх підтвердження позивачкою не доведено, що вона понесла дані судові витрати саме в зв`язку із даною справою, та не присуджує їх. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 372 ЦК України, ст.ст.3, 63, 68, 70, 74 СК України,

Outcome: approved