Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

28 травня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 09 березня 2022 року за актовим записом № 51 у Миргородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ), з огляду на втрату почуття поваги та любові один до одного. Окрім цього, позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати щомісячно з відповідача на його користь на утримання сина аліментів у розмірі ? частини її заробітку ( доходу ) до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач після народження дитини самовільно залишила місце їх спільного проживання. З того часу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не займається його вихованням, не цікавиться розвитком, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків також полягає в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням і це негативно впливає на фізичний розвиток сина; взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурного і духовного розвитку, не забезпечує матеріально. На підтвердження заявлених вимог, позивач просив суд зобов`язати Службу у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання о 13 год. 00 хв. 19 червня 2024 року ( а. с. 17 ). 07 червня 2024 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у її відсутність ( а. с. 21 ). Ухвалою суду від 19 червня 2024 року клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - в. о. начальника Служби у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області Стеценко М.О. задоволено та, як наслідок, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Службу у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області. Проведення підготовчого судового засідання відкладено до 10 год. 00 хв. 01 серпня 2024 року ( а.с. 29 - 30 ). Зважаючи на відсутність даних щодо належного сповіщення позивача про місце, дату та час розгляду справи, ухвалою суду від 01 серпня 2024 року проведення підготовчого судового засідання відкладено до 14 год. 00 хв. 20 серпня 2024 року ( а. с. 39 ). У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, виходячи з обставин, що у ньому викладені. При цьому, акцентував увагу суду на тому, що відповідачу [PERSON] достовірно відомо про розгляд справи судом. Зі слів відповідача йому відомо, що [PERSON] , наразі, створила нову родину, тому не заперечує проти задоволення, пред`явлених до неї, вимог. Він неодноразово намагався вплинути на відповідача з метою зміни її поведінки щодо сина, однак позитивних змін у відношенні матері до дитини не відбулося, на що також вказує й письмова згода останньої на позбавлення батьківських прав. Малолітнім сином від дня його народження опікується виключно він та його бабуся [PERSON] , яку він просив допитати в якості свідка. Позивач [PERSON] не заперечував щодо розгляду справи у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову. 20 серпня 2024 року на адресу суду надійшла нотаріально завірена заява відповідача [PERSON] , якій роз`яснено вимоги ст. 166 СК України, щодо не заперечення проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ( а. с. 46 ). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - начальник Служби у справах дітей Шишацької селищної ради Полтавської області Величко В.В. не заперечувала проти розгляду справи у підготовчому судовому засіданні. При вирішенні позову [PERSON] покладалася на розсуд суду. Допитана у підготовчому судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , суду пояснила, що вона являється бабусею позивача, з яким та його малолітнім сином разом проживають за адресою: [ADDRESS] . Після народження [PERSON] , мати дитини [PERSON] продемонструвала повну відсутність материнського інстинкту та нездатність піклуватися про новонароджену дитину. Зважаючи на труднощі, пов`язані з вагітністю та пологами, відповідач не спромоглася подолати післяпологову депресію та встановити емоційних зв`язок з дитиною. На думку свідка це є головними підставами для фактичного розірвання з онуком шлюбних відносин та залишення їх спільної малолітньої дитини. Де на даний час знаходиться [PERSON] їй не відомо. Незважаючи на своєчасність повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, у підготовче судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив. Згідно з ч. 1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу ІІІ, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про місце дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суді матеріалів. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення відповідно до вимог ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2022 року сторони у Миргородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східчного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено актовий запис за № 51 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , яке повторно видано 14 липня 2022 року ( а. с. 11, 25 ). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке 20 вересня 2022 року видано Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східчного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) ( а. с. 12 ). Згідно з витягу з реєстру Миргородської територіальної громади, який сформовано 21 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 21 травня 2024 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 13 ). За вказаною адресою з 10 квітня 2020 року зареєстрований й позивач [PERSON] , що підтверджується світлокопією сторінок паспорта, виданого на ім`я останнього, серії [NUMBER] ( а.с. 7, зворот ). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 червня 2024 року, що проведений комісією Миргородської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею останнього [PERSON] , [INFO] . Під час проведення обстеження вдома перебували батько з дитиною та [PERSON] . Оселя має чистий, охайний вигляд. Кімнати світлі та просторі. Для дитини створенні всі необхідні умови для її повноцінного життя й розвитку. Зі слів батька дитини [PERSON] , його дружина та відповідно мати дитини не проживає з ними з вересня 2022 року, участі у вихованні сина не приймає. Факт проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] та бабусею останнього [PERSON] , [INFO] , також підтверджується й актом підтвердження фактичного місця проживання особи № 217/03-24, підписи сусідів яких затверджено 10 травня 2024 року Миргородською міською радою Полтавської області ( а. с. 14 ). Згідно довідки, виданої 14 травня 2024 року КНП « Миргородський міський центр первинної медико - санітарної допомоги » Миргородської міської ради Полтавської області, на прийомах до лікаря - педіатра по захворюваннях та профілактичних оглядах [PERSON] , [INFO] , з`являвся у супроводі батька ( а. с. 15 ). Відповідно до вимог ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності з вимогами ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбних стосунків з вересня 2022 року не підтримують через виниклі між ними непорозуміння та втрату почуття поваги й любові один до одного, у зв`язку з чим їх подальше життя в складі однієї сім`ї є неможливим, так як це суперечило б інтересам кожного із них, а також інтересам їх малолітньої дитини, суд вважає за необхідне розірвати їх шлюб. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно з ст.150 СК України, батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо, починаючи з вересня 2022 року і до цього часу, нехтує своїми обов`язками щодо матеріального, фізичного і духовного розвитку свого малолітнього сина. У зв`язку з неявкою відповідача на засідання комісії з питань захисту прав дитини Миргородської міської ради Полтавської області, відсутність необхідної інформації від останньої, рада не змогла надати висновок про доцільність ( недоцільність ) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як він буде вважатися необґрунтованим та недостовірним ( а.с. 48 - 51 ). Таким чином, незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, визнання відповідачкою позову приходить про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . За правилами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини перелічені в ч. 1 ст.182 СК України, обставини даної справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу ) , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved