Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~16.07.2024 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07.02.2022 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №275926, відповідно до умов якого [PERSON] отримано кредит, який останній не повернув. 08.01.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08012024, у відповідно до умов якого ТОВ «Селфі кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 08.01.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача у сумі 13631,40 грн, з яких 6000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7631,40 грн сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги позивачем не нараховувались штрафні санкції. Окрім того, 14.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір №15549-02/2022, відповідно до умов якого [PERSON] отримано кредит, який останній не повернув. 08.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08122022, у відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 08.12.2022 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача у сумі 2911 грн, з яких 1000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1911 грн сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги позивачем не нараховувались штрафні санкції. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача заборгованість за договорами та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024 вказану справу передано в провадження суду [PERSON] . На виконання вимог ч. 6,8 ст. 187 ЦПК України судом, 26.07.2024, направлено запит до Єдиного демографічного реєстру. З відповіді №708488 від 26.07.2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 26.07.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 05.08.2024 від [PERSON] надійшло клопотання, у якому він зазначив, що є військовослужбовцем в\\ч [NUMBER] з 08.12.2022 по теперішній час. Це означає, що військовий має можливість тимчасово не виплачувати тіло кредиту, а банк або небанківська фінансова установа не нараховує відсотки та штрафи за прострочення виплат на час проходження ним військової служби, а якщо такі були нараховані анулює їх. Зазначив, що не відмовляється від виплати існуючої заборгованості, якщо така існує. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07.02.2022 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №275926. Відповідно до п.1.3 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн. П. 1.4 договору передбачає, що строк кредиту 30 днів. Згідно з п. 1.5 кредитного договору стандарта процента ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 08.01.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Селфі кредит» укладено договорі факторингу №08012024, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 договору факторингу). Відповідно до п 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому- передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу до клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 08.01.2024 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому- передачі реєстру боржників за договором факторингу №08012024 від 08.01.2024, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. З витягу Реєстру боржників до договору факторингу №08012024 від 08.01.2024 вбачається, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 6000 грн, відсотки 7631,40 грн за кредитним договором №275926. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №275926 від 07.02.2022 до [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №275926 за період з 07.02.2022 по 07.06.2022 у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 13631,40 грн, яка складає з тіло кредиту 6000 грн , відсотки 7631,40 грн. Окрім того, 14.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №15549-02/2022, відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором (п. 1.1 договору). Умовами п. 1.2 кредитного договору визначено, що тип кредиту кредит, мета на власні потреби. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.03.2022, дата надання кредиту 14.02.2022. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту у розрахунку 0,50% на добу (п. 1.3 договору). 08.12.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №08122022, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 договору факторингу). Відповідно до п 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому- передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу до клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 08.12.2022 ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому- передачі реєстру боржників за договором факторингу №08122022 від 08.12.2022, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. З витягу Реєстру боржників до договору факторингу №08122022 від 08.12.2022 вбачається, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] на суму заборгованості 1000 грн, відсотки 1911 грн за кредитним договором №155-49-02/2022. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №15549-02/2022 до [PERSON] . При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №15549-02/2022 за період з 08.12.2022 по 31.05.2024 у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 2911 грн, яка складає з тіло кредиту 1000 грн , відсотки 1911 грн. ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] порушиав графік погашення заборгованості як за договором №275926 від 07.02.2022 так і за договором №15549-02/2022, кредити вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у\~статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту №275926 від 07.02.2022 та договір про надання фінансового кредиту №15549-02/2022 від 14.02.2022 підписані відповідачем електронним підписом. Вказане вбачається із зазначення в тексті договорів про підписання сторонами таких договорів електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей12,81 ЦПК Україниє його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Укладені з [PERSON] вищезазначені договори в судовому порядку розірвані не були, не визнані вони також недійними, тобто в силу\~статті 204 ЦК України\~діє презумпція правомірності правочину. З моменту отримання права вимоги до відповідача за договором №275926 від 07.02.2022 так і за договором №15549-02/2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» договором №275926 від 07.02.2022 у розмірі 13631,40 грн, за договором №15549-02/2022 2911,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення відсотків за вказаними договорами, суд приходить до такого. Згідно з нормою\~статті 562 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях\~1050,\~625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Як вбачається з умов договору №275926 про надання споживчого кредиту від 07.02.2022 сторонами було погоджено, що стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується, зокрема у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору (п. 1.5.1 договору). П. 4.3 договору №275923 передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитним договором, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінченням такого строку, але не більше ніж 90 днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача (пп 4.3.1). Пп 4.3.2 сторонами погоджено, що споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених у пп 4.3.1 договору споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгація споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулось продовження строку кредиту за ініціативою споживача. Отже, виходячи з вказаних умов договору №275926, які погодженого сторонами, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплати відсотки за користування кредитом у сумі 7631,40 грн, оскільки ним надано згоду на автопролонгацію кредитного договору. Разом з тим, умовами договору про надання фінансового кредиту №15549-02/2022 не було погоджено сторонами пролонгації вказаного договору, в свою чергу п. 1.2 договору передбачає, що кредит надається на 30 днів, тобто до 15.03.2022, надання кредиту 14.02.2022. Отже, позивач має право на нарахування та стягнення процентів за період, визначений кредитним договором користування кредитними коштами, а саме 30 днів - з 14.02.2022 по 15.03.2022, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок (2,5% на добу), становить 75 грн (1000*2,5%/100*30). При цьому, судом застосовано саме ставку 2,5%, як передбачено п. 1.6 договору, оскільки ставка у розмірі 0,50% може бути застосовано за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту (п 1.5 договору). У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Що стосується клопотання відповідача [PERSON] у якому останній зазначив, що він є військовослужбовцем, а тому, згідно ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з нього не підлягає стягненню заборгованість. П. 15. Ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідачем надано підтвердження, що він з 08.12.2022 проходить військову службу за контрактом. Разом з тим, згаданим Законом не передбачено звільнення військовослужбовців від сплати боргових зобов`язань. Так, дійсно Законом встановлено, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Позивачем заявлені вимоги про стягнення відсотків за кредитами, проте відсотки нараховані позивачем за договором №285926 за період з 07.02.2022 по 07.06.2022 та за договором №15549-02/2022 станом на 08.12.2022, після вказаної дати відсотки кредитодавцем не нараховувались. Тобто, відсотки нараховувались у період коли [PERSON] не був військовослужбовцем. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028 грн, позовні вимоги задоволено частково на 88,9%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 2691,90 грн (3028 грн*88,9). На підставі викладеного,

Outcome: partial