Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси із заявою про встановлення факту смерті [INFO] - [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що заявниця є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Місце смерті [PERSON] є м.Донецьк, Кировський р-н., який відноситься до тимчасово окупованої території України, що визначено Верховною радою України постанова № 254-VIII від 17.03.2015, тобто на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підставі викладеного, просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м.Донецьк, Україна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №711/6602/24 (провадження №2-о/711/190/24) визначено суддю Демчика Р.В. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася. До початку слухання справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає та просить задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) не з`явився. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Згідно ««Свидетельством о смерти» виданого [INFO] померла мати заявниці [PERSON] .. Факт родинних відносин підтверджується: Свідоцтвом про народження виданого повторно 06 липня 2018 року, Серія [NUMBER] [PERSON] в графі мати зазначена [PERSON] . Згідно з свідоцтво про розірвання шлюбу виданого 3 лютого 1975 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 31 січня 1975 року. Після розірвання шлюбу громадянці присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про шлюб від 14 вересня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] . На теперішній час для проведення реєстрації смерті [PERSON] необхідно встановити факт його смерті, оскільки вона померла на території м.Донецьк, яка є тимчасово окупованою територією і документи, видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченому законами України, є недійсними. Тому заявник звернувся до суду із зазначеною заявою задля можливості в подальшому реалізувати свої законні права після смерті його матері. Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч.1 ст.315 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317\~ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Як встановлено судом, подія смерті [PERSON] відбулася 25.07.2024 року на території м.Донецьк, Донецька обл., яка відноситься до тимчасово окупованої території України, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №1085-р (із змінами згідно розпорядження КМУ від 05.05.2015р. №428-р) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», є територією на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9 цього Закону, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, встановлюючи наявність факту смерті [PERSON] , суд вважає за можливе прийняти в якості доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З урахуванням зазначеного, враховуючи засади добросовісності, справедливості і розумності регулювання цивільно-правових відносин, суд вважає, що для цілей, передбачених ст.317 ЦПК заявник є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] .. Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , яка народилася [INFO] в м.Донецьк, дійсно померла [INFO] на території м.Донецьк, Киовський р-н, Україна, а тому й дійшов до висновку про можливість задоволення вимог заявника. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved