Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

16.01.2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення безпідставно отриманих коштів, пені, 3% річних, інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] працює в КЗК "Обласний палац культури" на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель. В березні 2020 року позивач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою відкриття рахунку для отримання заробітної плати. Починаючи з березня 2020 року на картковий рахунок позивачу надходила заробітна плата, а Відповідач почав списувати із карткового рахунку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. Було списано грошові кошти в сумі 5801,80 грн. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 23.03.2021 року по справі №487/4983/20 заборонено АТ КБ "ПриватБанк" здійснювати списання грошових коштів з карткового рахунку для отримання заробітної плати, належного позивачу до набрання законної сили рішенням по справі. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2021 року по справі №487/4983/20 позовні вимоги позивача були задоволені, дії АТ КБ "ПриватБанк" зі списання коштів з карткового рахунку для отримання заробітної плати, належного [PERSON] період з 12.03.2020 по 14.07.2020 в загальній сумі 5801,80 грн. незаконним. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] помилково переказані кошти в сумі 5801,80 грн., пеню в сумі 1902,72 грн., інфляційні втрати в сумі 344,63 грн., 3% річних в сумі 147,79 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13620,00 грн. Рішення виконане 26.06.2023 року. Під час розгляду справи №487/4983/20 відповідачем, незважаючи на вищевикладену ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2021 року про забезпечення позову, продовжив списання грошових коштів з рахунку позивача. Станом на 14.09.2021 року в загальній сумі 7644,08 грн. Крім того просить стягнути 3737,49 пені, 3% річних в сумі 586,87 та інфляційні втрати в сумі 3108,37 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.03.2024 року до суду надійшли пояснення від представника відповідача, в яких зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою суду. Крім того, у справі №487/502/24, позовними вимогами охоплюється інший період списання банком коштів [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, а тому це інші обставини, які підлягають правовій оцінці з урахуванням наданих сторонами доказів. Також судовими\~рішеннями,\~що набрали\~законної сили,\~встановлена наявність\~кредиторської заборгованості\~ [PERSON] \~перед АТ\~КБ ПриватБанк. Однак, позивач не виконав судових рішень. Зазаначає, що банк мав право проводити договірне списання з рахунків Позивача. Позивачем невірно застосовано ставку для нарахування пені у розмірі 35,4%. Також, представник відповідача заперечує співмірність витрат на професійну правничу допомогу. В задоволені позову просить відмовити у повному обсязі. 09.07.2024 року від представника позивача надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, в яких просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 13626,00 грн. Положеннями\~статті 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті\~178, статтею\~181 ЦПК України. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в березні 2020 року [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою відкриття рахунку для отримання заробітної плати. Після підписання відповідної заяви про надання банківських послуг Позивачу відкрито картковий рахунок [NUMBER] та видано електронний платіжний засіб пластикову картку №4149499345212334, реквізити якої були передані ним КЗК Обласний палац культури для зарахування заробітної плати. Починаючи із березня 2020 року на цей картковий рахунок Позивачу надходила заробітна плата, а Відповідач почав списувати із карткового рахунку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, характер та походження якої для Позивача є невідомими. Списання з рахунку продовжувалися до моменту накладення арешту на рахунок постановою державного виконавця. Всього за період з 12.03.2020 р. по 14.07.2020 р. з карткового рахунку Позивача були списані грошові кошти в сумі 5801,80 грн. Про списання коштів Позивач дізнався за допомогою системи дистанційного обслуговування Internet Banking Приват24 (в подальшому Приват24). Грошові кошти з належного Позивачу рахунку без його відома та згоди списувалися Відповідачем з призначенням платежу Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком 29**28. Ухвалою Заводського райсуду м. Миколаєва від 23.03.2021 р. по справі № 487/4983/20 задоволено заяву Позивача про забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «Приватбанк» здійснювати списання грошових коштів з карткового рахунку для отримання заробітної плати, до набрання рішенням по справі законної сили. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2021 р. по справі №487/4983/20 позовні вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі, дії Відповідача зі списання коштів з карткового рахунку для отримання заробітної плати, належного Позивачу в період з 12.03.2020 р. по 14.07.2020 р. в загальній сумі 5801,80 грн. незаконними. Стягнуто з банку на користь Позивача помилково переказані кошти в сумі 5801,00 грн., пеню в сумі 1902,72 грн., інфляційні втрати в сумі 344,63 грн., 3 % річних в сумі 147,79 грн. (всього 8196,94 грн.) та судові витрати на правову допомогу в сумі 13620,00 грн. В частині стягнення вищевказаних коштів рішення Заводського райсуду м. Миколаєва від 01.10.2021р. по справі №487/4983/20 виконане 26.06.2023 року. Однак, під час розгляду справи №487/4983/20 АТ КБ "Приватбанк", незважаючи на ухвалу Заводського райсуду м. Миколаєва від 23.03.2021р.\~про забезпечення\~позову, продовжив безпідставні списання грошових коштів. Станом на 14.09.2021р. згідно з випискою за картковим рахунком № [NUMBER] , здійснено наступні списання грошових коштів з рахунку: 14.04.2021 р. у сумі 900,00 грн.; 29.04.2021 р. у сумі 1032,00 грн.; 14.05.2021 р. у сумі 900,00 грн.; 03.07.2021 р. у сумі 5,44 грн.; 13.07.2021 р. у сумі 900,00 грн.; 29.07.2021 р. у сумі 3537,82 грн.; 31.07.2021 р. у сумі 0,81 грн.; 31.08.2021 р. у сумі 368,01 грн. Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому ч. 3 ст. 1066 ЦК України передбачає, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами. Згідно із ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 20 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Пункт 1.38 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначає, що договірне списання це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Згідно із підпунктом 6 пункту 21.1 ст. 21 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні ініціювання переказу проводиться шляхом надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання. Пунктом 26.2. статті 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Також пунктом 26.4. статті 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні встановлено, що у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. Аналогічний порядок здійснення договірного списання встановлений Главою 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21 січня 2004 р. Зокрема п. 6.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21 січня 2004 р. передбачає, що у випадках якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що договірне списання може здійснюватися банком за наявності 2-х умов належним чином оформленого доручення банку на здійснення договірного списання з рахунку платника та простроченої заборгованості за договором, укладеним між власником рахунку та обслуговуючим банком. Факт відсутності у Відповідача законних підстав для договірного списання грошових коштів з рахунків Позивача встановлений рішенням Заводського райсуду м. Миколаєва від 01.10.2021 р. по справі №487/4983/20. Відповідно до п. 1.24. ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного Відповідач має повернути Позивачу суми, помилкового переказу в розмірі 7644,08 грн. Згідно із підпунктом 32.3.2. пункту 32.3. статті 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні який був чинним до введення 01.08.2022 р. в дію Закону України «Про платіжні послуги», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Оскільки Відповідач не оприлюднював встановлені ним ставки по короткострокових кредитах для розрахунку суми пені Позивачем використано статистичні відомості НБУ Вартість кредитів за даними статистичної звітності банків України (без врахування овердрафту) щодо вартості короткострокових кредитів фізичних осіб станом на відповідну дату списання у період з 14.04.2021 р. по 31.08.2021 р., розміщені на його офіційному веб-сайті за адресою: https://bank.gov.ua/files/Procentlastb_KR.xls. Розрахунок пені згідно вищевказаної норми права виконано по 01.08.2022 р. (дата введення в дію Закону України «Про платіжні послуги»). За вищевказаними даними НБУ станом на 31.07.2022 р. розмір пені, нарахованої на суми, списані у період з 14.04.2021 р. по 31.08.2021 р., складає 2973,08грн. Оскільки порушення прав Позивача продовжило існувати після введення в дію Закону України «Про платіжні послуги», то він має право вимагати стягнення з Відповідача пені на підставі норм вищевказаного закону у період з 01.08.2022 р. по дату подання цього позову. Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Пунктом\~3\~ч.\~8\~вказаної статті\~встановлено,\~що надавачі\~платіжних послуг\~несуть відповідальність\~перед користувачами\~за помилкові\~платіжні операції,\~у тому\~числі за\~виконання платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг. Згідно ч.\~9\~ст.\~86\~Закону України\~ «Про\~платіжні послуги»\~у разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції. Оскільки і надавачем платіжної послуги і неналежним отримувачем є Відповідач, то до даних правовідносин слід застосувати положення ч. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги». Пеня за вищевказаною нормою нараховується наступним чином: 7644,08 х 0,1% х 507 днів = 3875,55 грн. Оскільки за вказаною нормою розмір пені не може перевищувати 10 відсотків платіжної операції, то з Відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 764,41 грн. (7644,08 х 10%). Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню з Відповідача за незаконне списання коштів в сумі 7644,08 грн. з його карткового рахунку у період з 14.04.2021 р. по 15.01.2024р. становить 2973,08 + 764,41 = 3737,49 грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16. Оскільки зобов`язання Відповідача з повернення безпідставно отриманих коштів є грошовими, то стягненню на користь Позивача підлягає не лише сума безпідставно списаних коштів в розмірі 7644,08 грн., але і інфляційні нарахування та 3 % річних від цієї суми. Станом на 15.01.2024 р. загальна сума 3% річних на суму 7644,08 грн. за період з 14.04.2021 р. по 15.01.2024 р. складає 586,87 грн. Станом на 15.01.2024 р. загальна сума інфляційного збільшення суми основного боргу у розмірі 7644,08 грн. за період з 01.09.2021 р. по 15.01.2024 р. становить 3108,37 грн. Рішенням Заводського райсуду м. Миколаєва у справі № 487/4983/20 з Відповідача була стягнута пеня, передбачена п.п. 32.3.2. п. 32.3. ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, нарахована на суму помилково списаних коштів в розмірі 5801,80 грн. станом на 14.07.2020 р., що підтверджується мотивувальною частиною рішення суду, що додається. При цьому п.п. 32.3.2. п. 32.3. ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачає нарахування пені за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника. Фактичне повернення списаних коштів на рахунок Позивача відбулося 26.06.2023 р., що підтверджується повідомленням про зарахування коштів від АТ Державний Ощадний Банк України. За таких обставин з Відповідача має бути стягнута пеня передбачена п.п. 32.3.2. п. 32.3. ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, нарахована на суму помилково списаних коштів в розмірі 5801,80 грн. за період з 15.07.2020 р. по 31.07.2022 р. в сумі 4197,71 грн. З тих самих підстав, що наведені в п.п. 3.2 цієї позовної заяви з Відповідача підлягає стягненню також і пеня нарахована на суму 5801,80 грн. згідно ч. 9. ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» після введення його в дію, тобто в період з 01.08.2022 р. по 26.06.2023 р., розмір якої становить 58,02 грн. (5801,80 грн. х 10%), оскільки за вказаною нормою розмір пені не може перевищувати 10 відсотків платіжної операції. Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню з Відповідача за незаконне списання коштів в сумі 5801,80 грн. з його карткового рахунку у період з 15.07.2020 р. по 26.06.2023р. (дата фактичного повернення коштів) становить 4197,71 + 58,02 = 4255,73 грн. Рішенням Заводського райсуду м. Миколаєва у справі № 487/4983/20 з Відповідача стягнуто 3% річних та інфляційного збільшення суми основного боргу 5801,80 грн. станом на лютий 2020 р. Разом з тим, оскільки зобов`язання з повернення помилково списаних коштів в сумі 5801,80 грн. є грошовими, то, з урахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, за весь час протиправного утримання цієї суми Відповідачем мають нараховуватися 3% річних та індекс інфляції. Як вже зазначалося, рішенням суду штрафні санкції та інфляційні втрати нараховані на суму 5801,80 грн. були стягнуті по лютий 2020 р. включно, повернення цих коштів відбулося 26.06.2023р. За період з 01.03.2020 р. по 26.06.2023 р. загальна сума 3% річних на суму 5801,80 грн. складає 578,03 грн. Загальна сума інфляційного збільшення суми основного боргу у розмірі 5801,80 грн. склала 3\~080,10 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до частин 1-6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт по наданню позивачу правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціну позову та значення справи для сторони, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в загальній сумі 13626,00 гривень. Враховуючи викладене, даючи оцінку наданим доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи що позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved