Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

30 травня 2022 року [PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розподіл в натурі будинку [ADDRESS] з визнанням права власності. Свої вимоги мотивує тим, що їй, на підставі договору дарування від 29 грудня 1990 року, на праві спільної часткової власності\~ належить 1/4 частка в будинку по [ADDRESS] . Власником 3/4 часток\~ в будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , яка набула право власності на зазначену частку шляхом прийняття спадщини після смерті\~ [PERSON] , якому у вказаному будинку належала 1/2 частка. Позивач стверджує, що під час складання договору дарування від 29 грудня 1990 року нотаріус ввела позивача в оману та на користь [PERSON] змінила розмір часток\~ між співвласниками, а саме змінивши [PERSON] частку у праві власності з 1/2 на 3/4, а [PERSON] , якому належала 1/2 частка змінила на 1/4. Оскільки розподіл та збільшення часток співвласників у вказаному будинку відбулося незаконно, позивач звернулася до суду з позовом в якому просить розподілити в натурі житловий будинок та виділити у власність\~ позивача та відповідача приміщення, згідно з планом забудови\~ та встановленого порядку користування з 1978 року. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. У задоволенні клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відмовлено. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року зупинено провадження у справі\~ до залучення у справі правонаступників [PERSON] . Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року залучено до участі в справі [PERSON] , [INFO] , як правонаступника відповідача [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою суду від 25 січня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року визнано неповажними причини пропуску [PERSON] строку для вступу в справу № 703/1272/22 як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку для вступу у справі як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позовну заяву [PERSON] , подану як третьою особою, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] про повернення 1/4 частки у праві спільної часткової власності, як безпідставно набутої, залишено без розгляду та повернуто заявнику. У наданому суду відзиві [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та вказала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , належить 3/4 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вказана частка майна належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з даними Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частку будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] ,\~ згідно договору купівлі-продажу. 13 листопада 1990 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори був посвідчений договір про встановлення порядку користування будинку з надвірними\~ будівлями між власниками даного будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 1990 року за спільною заявою від 24 листопада 1990 року обох\~ власників будинковолодіння - [PERSON] та [PERSON] , було перераховано частки та видані свідоцтва про право власності від 28 листопада 1990 року відповідну\~ [PERSON] на 3/4 частки домоволодіння, а [PERSON] 1/4 частку, які були зареєстровані в КП «ЧООБТІ». Смілянським відділком КП «ЧООБТІ» зареєстровано право власності на 3/4 частки\~ будинковолодіння за [PERSON] після померлого [PERSON] . Станом на 01 січня 2013 року право власності на 3/4 частки будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . На підставі договору дарування від 29 грудня 1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/4 частку будинку з відповідною частиною\~ надвірних споруд, що розташований по [ADDRESS] . Відтак, твердження позивача про те, що під час укладення договору дарування від 29 грудня 1990 року [PERSON] \~ належала 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] , є безпідставними. Також зазначила, що позовна вимога про поділ житлового будинку в натурі, виділ у власність позивача приміщень згідно з планом забудови та встановлення порядку користування з 1978 року у запропонованому позивачкою варіанті не відповідає розміру часток співвласників у праві власності та не підтверджується належними та допустимими доказами. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. У наданому суду відповіді на відзив позивач вказала, що розподіл та збільшення часток співвласників у будинку по [ADDRESS] відбулося незаконно та з порушенням законодавства, відтак позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у наданому суду відзиві виклала заперечення щодо заявлених позовних вимог, розгляд справи просила проводити без її участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 367 ЦК України передбачено право співвласників поділити в натурі між ними майно, що перебуває в спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ст. 364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ домоволодіння в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Отже, частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 29 грудня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Таран Г.В., Яценко П.Н., яка діє від імені [PERSON] та [PERSON] склали договір про те, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/4 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS] . З метою реалізації свого права позивач звернулася суду з вимогами поділити житловий будинок в натурі та виділити їй у власність\~ приміщення згідно з планом\~ забудови та встановленого порядку користування з 1978 року та виділити їй відповідні приміщення. Водночас, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, хоча порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку. Указані висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23). При розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З зазначеного слідує, що у спорах про виділ (поділ) в натурі житлового будинку, обов`язковому доказуванню підлягає можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), опис відповідного переобладнання, що передбачає створення з одного двох самостійних об`єктів права власності. Для встановлення вказаних обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Отже, звертаючись до суду з вимогами\~ про поділ\~ житлового будинку в натурі та виділення відповідних приміщень, позивач повинна у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на її замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом. Водночас, фактичні дані про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна при його поділі або виділі частки в натурі, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна, висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна на момент розгляду справи\~ позивачем не подавались. Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі) не заявлялись. З наведеного слідує, що позивачем жодним чином не доведено наявності технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, що є предметом спору, а також оптимально можливого поділу цього майна з урахуванням часток співвласників. Відтак, ураховуючи встановлені у справі обставини, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а тому в позові необхідно відмовити. Щодо посилання позивача на ту обставину, що під час складання договору дарування від 29 грудня 1990 року нотаріус ввела позивача в оману та на користь [PERSON] змінила розмір часток\~ між співвласниками, а саме змінивши [PERSON] частку у праві власності з 1/2 частки на 3/4 частки, а [PERSON] , якому належала 1/2 частка змінила на 1/4 частку, суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду даної позовної заяви. Враховуючи, що позивачем у поданому позові не оспорюється правомірність визначення часток спірного будинковолодіння на частку в якому вона набула право власності,\~ суд не надає і правову оцінку дослідженій інвентаризаційній справі на будинковолодіння по [ADDRESS] , оскільки надані докази не стосуються предмету розгляду даної справи. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed