Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та рух справи. До суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій просить визнати його батьком дітей [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що у 2010 році він познайомився і почав зустрічатися з відповідачкою [PERSON] . Згодом їхні стосунки перейшли на новий етап і вони почали проживати однією сім`єю та спільно вести господарство, але шлюб між ними не реєструвався. Проживали вони разом у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав його бабусі [PERSON] . [INFO] в них народився син - [PERSON] . У 2014 році вони вийняли квартиру та переїхали проживати в інше помешкання, залишивши сина [PERSON] проживати в будинку його бабусі де на той час проживали і його батьки : [PERSON] та [PERSON] . З 2014 року по 2021 рік він проходив військову службу. [INFO] в них народився ще один син - [PERSON] . Коли він пішов проходити військову службу [PERSON] продовжувала проживати у винайманій квартирі, а він їй висилав гроші на утримання її, дітей, квартири та їх проживання. З пологового будинку свою цивільну дружину та спільних дітей забирав він. Питанням реєстрації [PERSON] їхніх спільних дітей займалася його дружина, оскільки він в той час був зайнятий іншими домашніми справами. В той момент йому не було відомо, що у зв`язку з тим, що між ними не укладений шлюб, для внесення запису про його батьківство дитини необхідна, в тому числі, і його заява. Оскільки під час реєстрації дітей він не подавав заяви про внесення відомостей його батьком дітей, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень провадився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини мали записатися за вказівкою матері. Коли він побачив свідоцтво про народження сина [PERSON] то дуже здивувався і обурився тим фактом, що не записаний батьком свого рідного сина. На всі його докори з цього питання, його цивільна дружина пояснила, що так буде краще, оскільки вона буде вважатися одинокою матір`ю і зможе отримувати соціальну допомогу від держави. Таке пояснення його дуже здивувало, оскільки такого вона йому раніше не говорила. Однак, попри все вони продовжували спільно жити однією сім`єю та виховувати синів та доньку дружини від першого шлюбу. В травні 2022 року він був мобілізованим та виїхав за межі Хмельницької області. Після повернення додому в грудні 2022 року, він дізнався, що його цивільна дружина та син [PERSON] вже не живуть на тій квартирі. Відбулось це без жодних причин та пояснень, що його неприємно здивувало. Незважаючи на те, що вони почали жити окремо, він надавав матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , оскільки син [PERSON] залишився від [PERSON] проживати з його батьками. Він купував речі як для дітей так і для його колишньої цивільної дружини, а йому відповідач давала можливість бачитись та проводити час із сином [PERSON] . Однак, останнім часом його колишня цивільна дружина чинить йому перешкоди в побаченнях з сином [PERSON] . Крім того, рішенням Старокостянтинівського районного суду ухвалено відібрати дитину від його батьків. Захистити своє право, як батька, на побачення із своїми дітьми, брати участь в їх вихованні він на разі не може, оскільки в актовому записі про народження дітей він не записаний як батько. [PERSON] відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що він змушений звертатися до суду з позовом про визнання батьківства над його синами [PERSON] та [PERSON] . Через відсутність добровільної згоди [PERSON] щодо подання заяви про реєстрацію його як батька він позбавлений можливості внести зміни в їх актовий запис про народження щодо батька, оскільки для цього потрібна спільна заява обох батьків. Таким чином, він має намір далі опікуватися малолітніми синами, не маючи жодних прав щодо них, а [PERSON] натомість чинить перешкоди в побаченнях з дітьми. 04.05.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 18.10.2023 року задоволено клопотання позивача та призначено судово-медичну генотипоскопічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Сторони повідомлені про наслідки ухилення осіб, які беруть участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. 27.12.2023 року та 09.02.2024 року у зв`язку із неявкою відповідачки [PERSON] з дітьми до експертної установи двічі, провести клінічні дослідження виявилось не можливим. 01.04.2024 року поновлено судове провадження у справі. 09.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.07.2024 року. Аргументи учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання 05.06.2023 року, 22.06.2023 року, 16.08.2023 року, 30.08.2023 року, 19.09.2023 року, 18.10.2023 року, 09.05.2024 року, 08.07.2024 року, 16.08.2024 року не з`являлася, причин неявки суду не повідомляла, заяв про відкладення розгляду справи не подала. Відмовляється від отримання повісток, що є належним чином повідомленою. Крім того, про знаходження позову в Красилівському районному суді їй відомо, оскільки на початку приймав участь її представник адвокат Сидорук Д.В. про що маються відповідні письмові докази в матеріалах справи, але потім відмовився. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, начальник відділу Мартинюк М. подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутність представника відділу, у вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Як встановлено судом, у 2010 році позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] познайомилися та згодом почали проживати однією сім`єю, спільно вести господарство, але шлюб не реєстрували. Проживали разом у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав бабусі позивача [PERSON] [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с. 12), що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 12). У 2014 році вони винайняли квартиру та переїхали проживати в інше помешкання, залишивши сина [PERSON] проживати в будинку бабусі позивача де на той час проживали і його батьки: [PERSON] та [PERSON] . З 2014 року по 2021 рік позивач [PERSON] проходив військову службу, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій. (а.с. 9). [INFO] в сторін народився ще один син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 11). Позивач [PERSON] стверджує, що коли він проходив військову службу [PERSON] продовжувала проживати у винайманій квартирі, а він їй висилав гроші на утримання її, дітей, квартири та їх проживання. Крім того, він з пологового будинку забирав відповідачку та дітей. Реєстрацією дітей займалась відповідач. Пізніше йому стало відомо про те, що діти на нього не записані, однак, попри все вони продовжували спільно жити однією сім`єю та виховувати синів та доньку [PERSON] від першого шлюбу. В травні 2022 року [PERSON] був мобілізованим та виїхав за межі Хмельницької області. Після повернення додому в грудні 2022 року, [PERSON] дізнався, що його цивільна дружина та відповідач по справі [PERSON] та син [PERSON] вже не живуть на винайманій ним квартирі. Наразі маються проблеми у спілкуванні з дітьми, оскільки вони записані на Відповідачку. Відповідач чинить перешкоди, а тому він змушений звернутися до суду та захистити своє право як батько, брати участь у їх вихованні та інш. [PERSON] відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що він змушений звертатися до суду з позовом про визнання батьківства над його синами [PERSON] та [PERSON] . Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, на скільки це можливо, має право знати своїх батьків. Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документу закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 128 СК України Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Оскільки батьківство чоловіка матері дитини презюмується, він не зобов`язаний доводити своє батьківство. Тому тягар доказування свого батьківства, тобто спростування презумпції шлюбного батьківства, лежить на позивачеві. Пленум ВСУ у п. 8 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що умови та порядок визнання батьківства визначено законом, тому в справах названої категорії суд не може визнавати мирові угоди. Таким чином, з огляду на викладене заявлення позову про визнання батьківства позивачем та визнання його відповідачем не може бути єдиною підставою для його задоволення. Таке визнання позову має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, які безпосередньо вказують на батьківство тієї чи іншої особи. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany"). Верховний Суд звертає увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved