Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

10.06.2022 р. на адресу суду від Печерського районного суду м.Києва за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про зобов`язання вчинити дії, у якій позивач просить зобов`язати відповідача забезпечити її житловим приміщенням в рахунок 3/8 часток будинку [ADDRESS] , який було знесено. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона після смерті своєї матері [PERSON] успадкувала право власності на 3/8 часток будинку [ADDRESS] . Згідно з довідкою Київського МБТІ від 09.01.2013 р. станом на 21.12.2012 р. при обстеженні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] виявлено, що на місці знесеного приватного житлового будинку знаходиться нежитлова будівля. Відповідно до рішення виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1968 р. № 2060, відведено земельну ділянку площею 0,5 га по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] під будівництво тягової підстанції ТПП. Разом з тим, у списку громадян, які підлягають відселенню з будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] [PERSON] не значиться. Посилаючись на те, що вона успадкувала права власності на частку будинку, який було знесено у зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних потреб, позивач вважає, що з врахуванням цього вона має право на отримання іншого житлового приміщення, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 11.07.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 18.01.2023 р. задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі Київську міську державну адміністрацію як співвідповідача, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 23.08.2023 р. задоволено клопотання представника позивача, прийнято до розгляду позовну заяву в новій редакції, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 02.11.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду від кожного з них надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту яких вбачається, що останні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні. Крім того представники відповідачів у своїх відзивах на позовну заяву виклали заяву про застосування до вимог позивача позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач після смерті своєї матері [PERSON] успадкувала право власності на 3/8 часток будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17.07.2017 р. у справі № 757/7381/15-ц. Згідно з довідкою Київського МБТІ від 09.01.2013 р. станом на 21.12.2012 р. при обстеженні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] виявлено, що на місці знесеного приватного житлового будинку знаходиться нежитлова будівля. На публічній кадастровій карті України візуально на цьому місце знаходиться земельна ділянка по виробництву та розподіленню електроенергії з кадастровим номером 8000000000:82:100:0035, при цьому з листа ГУ Держземагенства у м.Києві від 31.10.2013 р. вбачається, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді АЕК «Київенерго». Відповідно до листа КП «Київпастранс» від 26.12.2018 р. за адресою: [ADDRESS] знаходиться тягова підстанція ТП-283, під яку земельна ділянка була відведена за рішенням виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1968 р. № 2060. Як вбачається з копії рішенням виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих від 10.12.1968 р. № 2060, обласному управлінню будівництва та експлуатації шосейних шляхів було відведено земельну ділянку площею 0,5 га по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] під будівництво тягової підстанції ТПП та затверджено списки осіб, які підлягають відселенню. Разом з тим [PERSON] в цих списках не значиться. Отже [PERSON] , після смерті якої позивач успадкувала право власності на частку будинку, відселена не була, замість знесеного будинку іншого житлового приміщення не отримувала. Позивач зверталась до відповідача Київська міська рада із заявою від 22.03.2019 р. щодо прийняття рішення про забезпечення жилим приміщенням та грошовою компенсацією у зв`язку зі знесенням будинку, однак їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) у разі знесення жилого будинку, належного громадянинові на праві особистої власності, в зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб власник, крім забезпечення його жилим приміщенням, одержує компенсацію відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 45 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, що діяло на час знесення даного будинку, у разі знесення жилих будинків, що є в особистій власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель і пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів забезпечують їм (замість надання квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир. Порядок надання квартир, розміри і порядок відшкодування вартості будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, і умови, за яких провадиться їх перенесення, встановлюються Радою Міністрів СРСР (ч.4 даної норми). Згідно з абз.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст. 351 ЦК України право власності на житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов`язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості. Згідно зі ст. 350 ЦК України викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.7 ст. 4 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» примусове відчуження житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення) у зв`язку з викупом або примусовим відчуженням земельної ділянки здійснюється за умови надання його власнику (власникам) у власність іншого благоустроєного житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення) з дотриманням вимог, передбачених житловим законодавством, якщо інше не погоджено з власником (власниками) відчужуваного житлового будинку (частини будинку, жилого приміщення). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» Реалізація інвестиційних проектів комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду здійснюється за умови попереднього і повного відшкодування вартості власникам жилих приміщень втрат шляхом надання за їх згодою іншого житла або грошової компенсації. Власникам нежилих приміщень надається за їх згодою інше рівноцінне нежиле приміщення або грошова компенсація. Власникам садибних жилих будинків, які вилучаються разом із земельною ділянкою для суспільної потреби, надається за їх згодою рівноцінна земельна ділянка з побудованим на ній житлом або грошова компенсація відповідно до цього Закону. Розмір грошової компенсації за жиле (нежиле) приміщення визначається на основі експертної оцінки жилого (нежилого) приміщення, проведеної відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені із мотивів суспільної необхідності - це перехід права власності на земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду. Викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна для суспільних потреб - передача земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за їх згодою у державну чи комунальну власність для задоволення суспільних потреб шляхом укладення договору купівлі-продажу чи іншого правочину у порядку, встановленому законом. Суспільна потреба - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна (ст. 1 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності»). Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 852/2а-9/19 та від 23.10.2018 р. у справі № 876/2/17. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Житло має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення житлом , яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05.07.2012 р.). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02.12.2010 р.). Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 02.12.2010 р., установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства. Ухвалення судом рішення про відмову в позові ставить під загрозу гарантовані як національним, так і міжнародним законом, принципи ефективного засобу юридичного захисту. Статтею 140 Конституції України та статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, органи самоорганізації населення. Зі змісту статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування. Статтею 8 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» передбачено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в м.Києві. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що позивач успадкувала право власності на частку будинку, який було знесено у зв`язку з вилученням земельної ділянки, на якій він розташовувався, для державних потреб, зокрема для будівництва тягової підстанції, що свідчить про наявність у позивача права на отримання іншого житлового приміщення в рахунок частки у знесеному будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне зобов`язати Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію у межах їх компетенції надати [PERSON] у власність благоустроєний житловий будинок або житлове приміщення в рахунок 3/8 часток будинку [ADDRESS] , який було знесено, з врахуванням норм, встановлених житловим законодавством України. Щодо заяв представників відповідачів про застосування до вимог позивача позовної давності, суд зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2120-IX в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 р. № 3450-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності було продовжено на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що доводи представників відповідачів про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.

Outcome: approved