Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

15 серпня 2011 року у м. Краматорську Донецької області народився [PERSON] , про що ВДРАЦС Краматорського МУЮ у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис №1223 від 27.08.2011. Батьками [PERSON] є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), які перебували у шлюбі з 09.07.2013 по 04.09.2018. Шлюб розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.09.2018, яке набрало законної сили 05.10.2018. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування до самостійного життя є обов`язком батьків. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 161 СК України визначаючи місце мешкання дитини, суд враховує рівність прав та обов`язків батьків, виходить із інтересів дитини, приймає до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, ставлення дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, котрі мають суттєве значення. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р., зі змінами та доповненнями, встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства») З акту комітету мікрорайону №4 Краматорської міської ради судом встановлено, що з жовтня 2020 року [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] . Також з довідки №2252 відділу обліку проживання фізичних осіб Краматорської міської ради випливає, що [PERSON] зареєстрований разом із батьком [PERSON] . Крім того, з висновку органу опіки та піклування Краматорської міської військової адміністрації від 25.03.2024 випливає, що спеціалістами органу опіки та піклування були обстежені житлово-побутові умови проживання [PERSON] та встановлено, що квартирі [ADDRESS] , яка утримується у гарному санітарному стані, оснащена необхідними корпусними та м`якими меблями, побутовою технікою. Дитина має спальне місце, чисту постільну білизну, одяг та взуття за віком та сезоном тощо. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком - [PERSON] . З вказаного висновку також судом встановлено, що під час бесіди матері [PERSON] зі спеціалістами органу опіки та піклування вона не заперечувала проти того, щоб син мешкав разом із батьком. Отже, ретельно оцінивши докази про справі, прагнучі забезпечити дотримання найкращих інтересів дитини, а саме того, що дитині необхідно рости в сімейному оточенні, в атмосфері любові та турботи, мати гідні умови проживання, суд приходить до висновку, що в теперішній час, враховуючи вік дитини, а також те, що [PERSON] самоусунулась від виховання та розвитку сина, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце мешкання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що Судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2017 у справі №234/18725/17 стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання однієї малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Краматорська Донецької області, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даної заяви 08.12.2017 року і до повноліття дитини. Однак, судом встановлено, що з жовтня 2020 року дитина мешкає разом з позивачем, знаходиться на його матеріальному утриманні. Відповідачем вказані обставини належними доказами не спростовані. В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем постійної матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та не проживає з матір`ю, на користь якої були стягнути аліменти за судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2017. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено дитина проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області 26.12.2017. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати звернення до суду з позовом, тобто з 20.01.2022 року. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, відсутність заперечень відповідача щодо позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved