Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Кохман М.В. звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 02 серпня 2022 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Солотвинської селищної ради за актовим записом №132, що стверджується свідоцтвом про укладенням шлюбу [NUMBER] від 02 серпня 2022 року. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2024 року вказний шлюб, розірвано. Позивач зазначає, що разом з відповідачкою воним сім років проживають у фактичних шлюбних відносинах та мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідачка виїхала на заробітки за кордон і вже два роки не приїзджає, не цікавиться життям дітей, які перебувають на його повному утриманні. Окрім того зауважує, що оскільки відповідачка не приймає участі в утриманні дітей та фінансово їм не допомагає, він змушений звертатися до суду про стягнення з відповідачки аліментів у примусовому порядку. Вказує, що відповідачка є молода, працездатна людина, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, а тому на підставі викладеного, просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,0 гривень на кожну дитину, сина [PERSON] , [INFO] та доньку, [PERSON] , [INFO] , щомісячно і до досягнення ними повноліття. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.06.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.07.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач та його представник адвокат, Кохман М.В. будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 05.09.2024 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її та позивача участі. Вказує, що проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідачка, будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами за №0600940670940, №0600940405570, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки, суду не повідомила. Суд, виконуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а також те, що представник позивача просила справу розглянути у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2022 року, який було зареєстровано виконкомом Солотвинської селищної ради за актовим записом №132, що стверджується копєю свідоцтва про укладенням шлюбу [NUMBER] від 02 серпня 2022 року (а.с. 6). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 30 квітня 2024 року у цивільній справі №307/670/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією (повторно) свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.01.2023, виданого Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.01.2023 року, виданим Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Батьками в свідоцтвах про народження дітей значаться сторони (а.с.8-9). З довідки виданої старостою села Глибокий Потік Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області №94 від 14.03.2023 року вбачається, що догляд за малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , веде позивач та діти проживають разом з ним. (а.с.10). Про те, що діти, перебувають на утриманні і вихованні у позивача, також свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] ча, складений депутатом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 11.06.2024 року (а.с.11). Таким чином позивачу належить право вимоги за пред`явленим до відповідачки позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача складеного депутатом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області вбачається, що [PERSON] самостійно виховує своїх дітей. Мати участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає. (а.с.11). Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що вона у свідоцтві про народження дітей зазначена матір`ю, вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача, з яким вони проживають. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З диспозиції наведеної норми закону вбачається, що право визначення способу стягнення аліментів належить позивачу. Відтак зміна способу стягнення аліментів в межах розгляду даного спору, за відсутності заяв позивача не відповідало б принципу диспозитивності цивільного судочинства. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 3196 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей, суд враховує майновий стан позивача, який веде догляд за дітьми, вік дітей, майновий стан відповідачки, яка є особою молодого та працездатного віку, та відомостей про її постійне місце роботи та наявність доходу під час розгляду справи не здобуто, відсутність у неї на утриманні інших утриманців та наявність інших утриманців у позивача, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24.06.2024 року і до їх повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей мінімальним та найнеобхіднішим. Доказів того, що відповідачка спроможна сплачувати більший розмір аліментів при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial