Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та повідомила, що відповідач наприкінці вересня 2023 року позичив у неї 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 03.11.2023 року, про що була складена розписка № 1 про отримання грошових коштів від 23 жовтня 2023 року. Станом на момент звернення до суду з позовом відповідач не виконав свої зобов`язання, борг не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 23 жовтня 2023 року у розмірі 150 000 доларів США та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року було забезпечено позов шляхом заборони відчуження рухомого та нерухомого майна, що належать [PERSON] в межах розміру позовних вимог (5439885 грн.). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники - адвокати Шур О.В., Бевз О.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 24.01.2024 року № 24/01-2024 (а.с. 72-76), та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники - адвокати Лавренчук А.С. та Жуков В.П. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 04.12.2023 року - у зв`язку з неотриманням [PERSON] позики (а.с. 21-26). Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідній їм правовідносини. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки № 1 про отримання грошових коштів від 23 жовтня 2023 року, відповідач [PERSON] одержав від позивача [PERSON] у борг 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 03 листопада 2023 року включно (а.с. 86). При цьому, сторона позивача у судовому засіданні стверджувала, що 23.10.2023 року відбулося саме юридичне оформлення позики шляхом підписання відповідачем розписки, а реальна передача грошових коштів відбулася наприкинці вересня 2023 року (орієнтовно - 26.09.2023 року). Умов повернення боргу, передбачених вищевказаним договором позики у формі розписки, відповідачем [PERSON] не було дотримано, борг повернутий не був (доказів протилежного суду надано не було), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, суд критично оцінює підстави, з яких сторона відповідача не визнає позовні вимоги, та звертає увагу на таке. По-перше, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відзиву на позовну заяву від 04.12.2023 року, номер мобільного телефону [PERSON] - [NUMBER] . Як вбачається з інформації з криптовалютної біржі «Binance», отриманої УПК у Вінницькій області, на ім`я користувача [PERSON] відкрито криптогаманець ID [NUMBER] саме з використанням номеру мобільного телефону [NUMBER] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що на криптовалютній біржі «Binance» він здійснював лише декілька дрібних операцій на суму близко 100 доларів США, проте, як вбачається з інформації з криптовалютної біржі «Binance», отриманої УПК у Вінницькій області, лише за 26 вересня 2023 року на криптогаманець ID [NUMBER] надійшло 137 478 USDT (1 монета USDT є еквівалентом 1 долару США), у наступні дні продовжилося надходження значих сум у USDT на криптогаманець ID [NUMBER]; активне ж користування вказаним криптогаманцем спостерігалося впродовж усього 2023 року. По-друге, у судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що договір позики у формі розписки від 23.10.2023 року був укладений ним під впливом тиску (зокрема, психічного з боку громадянина [PERSON] , якого було допитано у судовому засіданні як свідка). Однак, ні вказаний договір позики у формі розписки від 23.10.2023 року, ні договір купівлі-продажу квартири від 23.10.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. за реєстровим № 1566, ні Попередній договір від 23.10.2023 року (а.с. 43-47) не були оспорені [PERSON] у судовому порядку на підставі ст. 231 ЦК України чи з інших підстав шляхом пред`явлення зустрічного позову у цій справі або окремого позову. По-третє, суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лавренчука А.С. на те, що у боржника [PERSON] наявний оригінал рописки, що свідчить про відсутність у нього боргових зобов`язань, оскільки текст розписки містить вказівку на те, що «дана розписка складена в 2 (двох) екземплярах». Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі № 707/2606/16-ц, наявність оригіналу боргової розписки у кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, тобто визначальне значення має перебування оригіналу розписки саме у кредитора. Так, у кредитора - позивача [PERSON] був наявний оригінал розписки, який було долучено до матеріалів справи (а.с. 86). По-четверте, позиція сторони відповідача є вкрай суперечливою, оскільки відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Жуков В.П. у судовому засіданні категорично заперечували отримання [PERSON] грошових коштів, а представник відповідача [PERSON] - адвокат Лавренчук А.С. звертав увагу на кваліфікацію правової природи відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] як інвестиційних правовідносин, а не правовідносин, які випливають з договору позики. По-п`яте, відповідач [PERSON] у судовому засіданні неоднаразово посилався на те, що його батьки спілкувалися з [PERSON] та [PERSON] щодо обставин виникнення боргу, однак клопотань про допит батьків як свідків щодо обставин справи ним заявлено не було, хоча останні під час усіх судових засідань перебували у залі суду. По-шосте, суд критично оцінює надані відповідачем [PERSON] пояснення у судовому засіданні, оскільки згідно зі ст. 92 ЦПК України пояснення сторін є доказами лише у разі їх допиту за їх згодою як свідків, однак [PERSON] згоди на його допит як свідка не надавав). Крім того, пояснення [PERSON] у судовому засіданні суперечать його показанням як потерпілого, попередженого про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання), викладеним у протоколі допиту потерпілого від 31.10.2023 року (а.с. 139 - 143). При цьому, суд звертає увагу, що кожен аркуш вказаного протоколу допиту потерпілого підписаний [PERSON] , однак останній у судовому засіданні повністю заперечував його зміст. По-сьоме, як вбачається з наданого стороною відповідача [PERSON] . Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12023020010001644 від 31.10.2023 року за ч. 2 ст. 355 КК України), 30.10.2023 року до Вінницького РУП від [PERSON] надійшла заява про те, що невідомі особи примушують його до виконання цивільно-правових зобов`язань, які були взяті ним на протязі 2023 року (а.с. 48), що повністю спростовує позицію [PERSON] у судовому засіданні щодо відсутності у нього будь-яких боргових зобов`язань. Щодо валюти стягнення боргу. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Отже, позика підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті. Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розпискою) від 23 жовтня 2023 року у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, тобто про задоволення позову у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 13 420 грн. судового збору.

Outcome: approved