Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У липні 2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в уточненій редакції якої, позивач просить суд стягнути, солідарно, з відповідачів заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у загальному розмірі 17\~605,50 гривень. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] та зареєстрованою рахується, крім останньої, [PERSON] , надаються послуги з водопостачання та водовідведення (особовий рахунок № [NUMBER] ). З огляду на те, що відповідачами не сплачується плата за послуги з водопостачання та водовідведення виникла заборгованість, розмір якої станом на 30.11.2023 становить 17605,50 гривень, яка складається з суми основного боргу у розмірі 15\~579,10 гривень (період нарахування: 05.2018 - 11.2023), на яку нараховано 3% річних 225,63 гривень (період нарахування: 07.2018 01.2022) та інфляційне збільшення 1\~800, 77 гривень (період нарахування: 07.2018 01.2022), з метою відшкодування якої позивач звернувся до суду. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 01.09.2023 відкрито провадження у справі за позовом КП «Дніпроводоканал»\~ДМР,\~від імені\~та в\~інтересах якого\~діє представник\~ [PERSON] ,та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано заяви про застосування строку позовної давності як до вимог заявлених до [PERSON] так і до вимог заявлених до [PERSON] . Позивач КП «Дніпроводоканал» ДМР, від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] , надав суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заперечень посилається на те, що категорично не погоджується з позицією відповідачів щодо застосування строків позовної давності з наступних підстав. Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12, за яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257,258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Дія карантину скасовано 01 липня 2023 року. 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява (первісний позов) подана до суду 03.07.2023, тобто під час воєнного стану в Україні. Правовідносини,\~які склалися\~між сторонами,\~є грошовим\~зобов`язанням,\~у якому,\~серед інших\~прав і\~обов`язків сторін,\~на боржників\~покладено виключно\~певний цивільно-правовий\~обов`язок з\~оплати отриманих\~житлово-комунальних\~послуг,\~якому кореспондує\~право вимоги\~кредитора (\~ч.1\~ст.\~509\~ЦК України)\~-\~вимагати сплату\~грошей за\~наданні послуги,\~тому на\~такі правовідносини\~поширюється дія\~ч.2\~ст.625\~ЦК України,\~за змістом\~якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що при вирішенні цієї справи необхідно взяти до уваги зміни внесені до Цивільного кодексу України і застосувати строки позовної давності за період з 11.03.2017 по 30.11.2023(розрахунок за вказаний період додає). У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, тому суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за їх відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї від 16.05.2023, зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , станом на день видачі довідки, рахуються: [PERSON] - уповноважений власник ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , її розмір, станом на 30.11.2023 становить 15\~579,10 грн. (період нарахування: 05.2018 - 11.2023), на яку нараховано 3% річних 225,63 грн. (період нарахування: 07.2018 01.2022) та інфляційне збільшення 1\~800, 77 грн. (період нарахування: 07.2018 01.2022). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Нормою ст.525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. З огляду на зазначене, особа, яка допустила порушення зобов`язання не звільняється від сплати нарахувань передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни, оскільки це не є нарахуванням, що виникло за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч.4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. З огляду на вищевикладене суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі не сплатили за ці послуги, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст.256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~ Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.\~ Таким чином, з огляду на те, що на споживача покладено обов`язок сплати за отримані комунальні послуги кожного місяця, позовна давність, за вимогами надавача послуг про внесення плати за надані послуги, повинна обчислюватися з моменту настання строку такої сплати. Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12, за яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257,258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Дія карантину скасовано 01 липня 2023 року. 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява (первісний позов) подана до суду 03.07.2023, тобто під час воєнного стану в Україні. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сплив строку позовної давності щодо періоду заборгованості відповідачів, починаючи з травня 2018 року, припадає на час дії карантину та воєнного стану, який не закінчився у день подання позову, тому на таку заборгованість поширюються приписи п. п. 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину та воєнного стану. Таким чином, заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 17605,50 гривень, яка складається з суми основного боргу у розмірі 15\~579,10 гривень за період 05.2018 - 11.2023, на яку нараховано 3% річних 225,63 гривень та інфляційне збільшення 1\~800, 77 гривень, підлягає стягненню з відповідачів, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні заяви останніх щодо застосування строків позовної давності. При цьому суд відхиляє позицію позивача, про те що при вирішенні цієї справи необхідно застосувати строки позовної давності за період з 11.03.2017 по 30.11.2023, оскільки позивачем в остаточній редакції позовних вимог зазначено заборгованість відповідачів за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 15\~579,10 гривень за період 05.2018 - 11.2023, тому суд вирішив спір по суті саме в межах заявлених позовних вимог, а не в межах заперечень на заяву про застосування строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог Комунального\~підприємства «Дніпроводоканал»\~Дніпровської міської\~ради до\~ [PERSON] та\~ [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 17605,50 гривень, яка складається з суми основного боргу у розмірі 15\~579,10 гривень за період 05.2018 - 11.2023, на яку нараховано 3% річних 225,63 гривень та інфляційне збільшення 1\~800, 77 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2684 гривень по 1342 гривень з кожного.

Outcome: approved