Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - третя особа, МТСБУ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 859 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 007,62 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.11.2022 року о 19:55 год. в м. Києві по Володимирському узвозу [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки та на слизькій дорозі не впорався з керуванням і здійснив виїзд на полосу зустрічного руху, перетнувши горизонтальну розмітку, та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Позивач є власником транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] . Дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталась з вини відповідача, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року у справі № 757/34371/22-п. Оскільки, на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] застрахована не була, позивач звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДПТ, у зв`язку з чим, 04.05.2023 року власнику транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] , було виплачено регламенту виплату (страхове відшкодування) у розмірі 160 000,00 грн. Відповідно до звіту № 9356 про визначення вартості матеріальних збитків, завданого власнику транспортного засобу «Jaguar» реєстраційний номер [NUMBER] , становить 1 015 000,00 грн. Отже, оскільки різниця між фактичним розміром завданих збитків і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, становить 855 000,00 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача, а також витрати, понесені позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 4 000,00 грн., що разом складає 859 000,00 грн. Позивач також вказує, що внаслідок ДТП зазнав душевних страждань, у зв`язку з фізичним знищенням практично нового та нещодавно купленого автомобіля, змушений був пересуватися громадським транспортом, відтак, просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25 007,62 грн. Крім того, разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та особисті грошові кошти [PERSON] у межах суми 884 007,62 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 19.05.2023 року отримано відповідь № 79633 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 30.05.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та підготовче засідання у справі призначено на 04.09.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено. 18.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відповідач ознайомився з матеріалами справи. 04.09.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче засідання призначено на 12.12.2023 року. 12.12.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче судове засідання призначено на 01.04.2024 року. 01.01.2024 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи Попова В.Є. надійшло клопотання, підписане електронним цифровим підписом, про розгляд справи без участі третьої особи, яке було передано головуючому судді 31.01.2024 року. 01.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Кузьменка М.А. надійшла заява, в якій останній просив провести підготовче засідання, призначене на 04.01.2024 року за його відсутності, та закрити підготовче провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.06.2024 року. 01.04.2024 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи Попова В.Є. надійшло клопотання, підписане електронним цифровим підписом, про розгляд справи без участі третьої особи, яка була передана головуючому судді 02.04.2024 року. 03.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Кузьменка М.А. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність в якій він також просив долучити до матеріалів справи копію Додаткової угоди № 2 від 30.12.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року. 03.06.2024 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи Попова В.Є. надійшло клопотання, підписане електронним цифровим підписом, про розгляд без участі третьої особи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2024 року, у зв`язку із неявкою відповідача, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.08.2024 року. 19.08.2024 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи Попова В.Є. надійшло клопотання, підписане електронним цифровим підписом, про розгляд справи без участі третьої особи. В судове засідання 20.08.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача та представник третьої особи у заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 16.11.2022 року о 19: год. 55 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по Володимирському узвозу у місті Києві, не врахував дорожньої обстановки та на слизькій дорозі не впорався з керуванням та здійснив виїзд на полосу зустрічного руху, перетнувши горизонтальну розмітку, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] , автомобілі отримали механічні пошкодження. Власником транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 12/42/8.60/03-22 від 11.06.2022 року, та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] (том 1, а. с. 152-154, 155, 156, 157). Відповідно до інформації ГСУ МВС № 31/605АЗ-8109-2023 від 20.04.2023 року, наданої на адвокатський запит, транспортний засіб «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 16.11.2022 року (дату вчинення ДТП), був зареєстрований за [PERSON] (том 1, а. с. 228). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року у справі № 757/34371/22-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (том 1, а. с. 150-151). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, неправомірність дій [PERSON] встановлено та не підлягає доказуванню. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Відповідно до п.п. 17.1 ст. 17 Закону страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Як визначено у ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, у зв`язку із чим МТСБУ виплатило позивачу за його зверненням страхове відшкодування в межах встановленого ліміту у розмірі 160 000,00 грн., що підтверджується повідомленням про прийняте рішення та випискою переказу коштів від 05.04.2023 року (том 1, а. с. 220, 221). Відповідно до звіту № 9356 від 24.12.2022 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний номер [NUMBER] , виконаного на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонтну КТЗ становить 2 266 811,98 грн.; ринкова вартість КТЗ становить 1 015 000,00 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,0000; втрата товарної вартості становить 98 454,36 грн.; вартість матеріального збитку становить 1 015 000,00 грн. (том 1, а. с. 164-219). Вартість проведеного дослідження складає 4 000,00 грн., яка була повністю сплачена позивачем (том 1, а. с. 160, 161, 162, 163). Як визначено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній при чинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За приписами ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була сплачена МТСБУ у розмірі 160 000,00 грн., недостатньо для повного відшкодування позивачу вартості матеріальних збитків, обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром завданих збитків і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, яка становить 855 000,00 грн., покладається на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Отже, на відповідача покладено обов`язок відшкодування шкоди, завданої позивачу, яка становить різницю між фактичним розміром завданих матеріальних збитків у розмірі 1 015 000,00 грн. і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, у розмірі 160 000,00 грн., та становить 855 000, 00 грн. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених послуг за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 4 000,00 грн. 24.04.2023 року представник позивача - адвокат Кузьменко М.А. на адресу відповідача направив пропозицію щодо досудового врегулювання спору, з проханням відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 859 000,00 грн., яка залишилася без реагування (том 1, а. с. 229-231, 232, 233, 234). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст. 76, 77, 78 ЦПК України, на підтвердження відшкодування завданої позивачу шкоди, відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 859 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У п. 9 цієї постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі змістом статті 81 ЦПК України. Як зазначає [PERSON] , у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля, останньому було завдано фізичного болю та страждань, які були спричинені ушкодженням його здоров`я внаслідок забиття, та душевних страждань від фізично знищеного нового та нещодавно придбаного автомобіля, а також із необхідністю користуватися громадським транспортом. Позивач оцінює заподіяну [PERSON] моральну шкоду в розмірі 25 007,62 грн. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] заподіяно моральну шкоду та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана моральна шкода у розмірі 25 007,62 грн., яка є співмірною глибині душевних переживань позивача, їх тривалості та можливості відновлення. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при звернені до суду сплачено судовий збір у розмірі 9 913,68 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 1 від 11.05.2023 року, № 32528798800006994954 від 29.05.2023 року. Отже, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, то вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача (том 1, а. с. 16; 145). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становлять 36 378,68 грн. та складаються з: судовий збір за подання позовної заяви - 9 913,68 грн.; витрати по підготовці до розгляду справи - 26 465,00 грн. Так, на підтвердження понесених витрат по підготовці до розгляду справи позивачем додано до позовної заяви: копію договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року, укладений між адвокатом Кузьменком Максимом Андрійовичем (далі - Адвокат) та [PERSON] (далі - Клієнт); копію Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року (Специфікація послуг); копію Додаткової угоди № 1 від 21.04.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року; копію Додаткової угоди № 2 від 30.12.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 1052926. Відповідно до п. 1. Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року, Адвокат бере на себе зобов`язання під час строку дії даного Договору надавати Клієнту правову допомогу у формі представництва інтересів Клієнта у місцевих та апеляційних судах України у судовій справі: №757/34371/22-п та інших судових справах, визначених Додатковими угодами до даного Договору. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 1 від 21.04.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 02/23 від 06.02.2023 року,

Outcome: approved