Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 січня 2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір №А-01-09000-300108. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Дельта банк», як правонаступник ТОВ «Комерційний банк «Дельта»\~ у 2009 році звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням цього суду по справі №2-4010/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 99161 грн. 66 коп., відшкодування судового збору у розмірі 991 грн. 62 коп., відшкодування витрат на ІТЗ у сумі 252 грн. 00 коп. 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» був укладений договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулась заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком прав вимоги за кредитним договором №А01-09000-300108. У зв`язку з цим ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року було замінено ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку». Позивач стверджує, що попри дії попереднього стягувача та дії ТОВ\~ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» щодо забезпечення виконання рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним\~ договором у розмірі 99161,66 грн. не вдалось. Оскільки [PERSON] рішення суду не виконує, ТОВ\~ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» просить стягнути з нього 56642,51 грн. інфляційних втрат та 3% річних\~ за період часу з 30.09.2020 по 30.09.2023. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року справу передано на розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання з`явився представник позивача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав. Пояснив, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Просив врахувати, що наразі інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню не у зв`язку з невиконанням кредитного договору, а у зв`язку з невиконанням рішення суду. Відповідач відзиву на позов не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу від 26.08.2024 без виходу до нарадчої кімнати. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір №А01-09000-300108, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 14327,00 доларів США на споживчі цілі на умовах зворотності, строковості та платності. 21 вересня 2009 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у справі №2-4010/09, яким стягнув із [PERSON] на користь ТОВ\~ «Комерційний банк «Дельта» борг за кредитним договором №А01-09000-300108 в сумі 99161,66 грн., 991,62 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору та 252,00 грн. на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року по справі №757/28594/20-ц замінено сторону, а саме стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» у справі №2-4010/09 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2010 у справі № 916/190/18 викладено правову позицію, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Отже, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за частиною другою статті 625 ЦК України. Водночас, суд враховує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжена по теперішній час. Зважаючи на вказане, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 відсотків річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України після 24.02.2022.

Outcome: partial