Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника за довіреністю від 07.12.2023 року (а.с. 30) [PERSON] звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, що був укладений нею з АТ «Ідея Банк», в розмірі 131\~700,90 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» 13 лютого 2019 року було укладено кредитний договір № D44.00101.004913494. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимагати повернення коштів за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року. Відповідно до Реєстру боржників № 3 до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 131\~700,90 грн., що становить її заборгованість за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, з яких: 48\~859,26 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 82\~841,64 грн. - заборгованість за відсотками. З часу відступлення права вимоги до відповідачки, а саме з 07.07.2023 року, жодних додаткових нарахувань не здійснювалося, тому неповідомлення відповідачки про зміну кредитора не звільняє останню від обов`язку погашення кредиту. Згідно з умовами кредитного договору № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, позичальниця зобов`язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами в порядку передбаченому договором. Однак, відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 43-49), в якому просила відмовити в задоволенні позову, вказавши, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки договір було укладено 13.02.2019 року, а з позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду в лютому 2024 року. Більш того, 13.02.2019 року вона не укладала з АТ «Ідея Банк» кредитного договору № D44.00101.004913494. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, оскільки загальна сума процентів за користування кредитом становить 29\~297,13 грн. згідно графіку щомісячних платежів, однак позивач просить стягнути проценти у завищеному розмірі 82\~841,64 грн. Вказані суми зазначені станом на 13.02.2024 року, а відступлення прав вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відбулося 07.07.2023 року, тобто нарахування відсотків і плати за користування кредитом здійснювалося уже після відступлення прав вимоги. Стягнення плати за користування кредитом є незаконним, оскільки включає в себе послуги, які згідно п. 1.10 кредитного договору від 13.02.2019 року повинні надаватися безкоштовно. Представником позивача за довіреністю від 07.12.2023 року (а.с. 57) [PERSON] подано до суду відповідь на відзив (а.с. 51-54), в якому вона вказала, що згідно вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а оскільки договір факторингу № 07072023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено 07.07.2023 року, то саме з цієї дати починається загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості. Крім того, з 12.03.2020 року на всій території України було запроваджено карантин, а згідно п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки продовжуються на термін дії такого карантину. Також строки позовної давності продовжуються в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався, включно до 18.08.2023 року. Що стосується твердження відповідачки про те, що стягнення плати за користування кредитом є незаконним, оскільки включає в себе послуги, які згідно п. 1.10 кредитного договору від 13.02.2019 року повинні надаватися безкоштовно, то статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, тобто вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з паспортом споживчого кредиту, який власноручно підписала відповідачка та з яким погодилася, плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 2,65% від початкової суми кредиту, яку відповідачка щомісячно повинна сплачувати відповідно до графіку щомісячних платежів. Відповідачка під час укладання договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, однак жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та погодилася з умовами договру, про що свідчать її підписи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, позивачу чинним законодавством надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, а оскільки кредитний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, то вони є такими, що відповідають волевиявленню сторін. В судове засідання представник позивача за довіреністю від 07.12.2023 року (а.с. 30) [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві зазначила клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника позивача. Аналогічне клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника позивача зазначила у відповіді на відзив (а.с. 54) представник позивача за довіреністю від 07.12.2023 року (а.с. 57) [PERSON] . Представник відповідачки за довіреністю від 26.04.2024 року (а.с. 62) [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, в тому числі і з тих підстав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом\~статей 626,\~628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 цього ж Кодексу передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 даного кодексу, кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передавання своїх прав іншій особі за правочином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 цього ж кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Про те, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позикодавець надав відповідачці кредит в сумі 49 300,00 грн. на строк 60 місяців, свідчать кредитний договір № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, заява-анкета від 13.02.2019 року, паспорт споживчого кредиту від 13.02.2019 року та додаток до нього (а.с. 4-7,10). Згідно ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 13.02.2019 року та ордеру-розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від 13.02.2019 року (а.с. 8), [PERSON] на підставі вказаного кредитного договору було видано кредитні кошти двома транзакціями на загальну суму 49 300,00 грн. Як встановлено з договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року та витягу з Реєстру боржників № 3 до вказаного договору факторингу (а.с. 16-18), право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року АТ «Ідея Банк» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року (а.с. 15) вбачається, що станом на 30.01.2024 року борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 131\~700,90 грн. з яких: 48\~859,26 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 82\~841,64 грн. - заборгованість за відсотками. Суд вважає, що вимогу позивача про стягнення з відповідачки заборгованості заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 48\~859,26 грн. слід задоволити, оскільки вона підтверджується вищевказаним розрахунком заборгованості за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, самим кредитним договором, заявою-анкетою від 13.02.2019 року, паспортом споживчого кредиту від 13.02.2019 року та додатком до нього, а також згодою фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с. 4-7,10-12,15). Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по сплаті відсотків за вищевказаним кредитним договором, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Як стверджує у відзиві відповідачка, наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, оскільки загальна сума процентів за користування кредитом згідно графіку щомісячних платежів становить 29\~297,13 грн., а позивач просить стягнути проценти в розмірі 82\~841,64 грн. З кредитного договору № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року (а.с. 4-5) вбачається, що позивач надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 49\~300,00 грн. на термін 60 місяців, загальна сума відсотків за кредитом становить 29\~297,13 грн. Згідно з пунктами 1.3. 1.7. вказаного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,5% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління Банку, становить 9,5% річних, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 20%. Змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному значенню UIRD (Український індекс рітейлових депозитів) за останній день попереднього місця. Банк може в будь-який момент за рішенням Правління визначити змінну частину процентної ставки нижчу ніж ставка, яка розрахована відповідно до п. 1.5. цього договору на основі зміни ключових ринкових показників. Банк повідомляє Позичальника про зміну процентної ставки та надсилає йому новий Графік щомісячних платежів листом без внесення змін до Договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Будь-яких доказів на підтвердження того, що до кредитного договору вносилися зміни чи доповнення суду не надано, як і детального розрахунку (помісячно) нарахування відсотків за даним кредитним договором, зокрема щодо процентної ставки, яка застосовувалася. Судом постановлялась ухвала від 23.05.2024 року про витребування в\~ТзОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» детального розрахунку заборгованості по основній сумі кредиту та відсотках по кредитному договору № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року (а.с. 64), однак вимоги цієї ухвали позивачем в повному обсязі не виконано, розрахунку заборгованості відсотках не надано. На виконання ухвали суду позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року станом на 07.07.2023 року та виписку за цим кредитним договором (а.с. 71,72), які вже долучалися до відповіді на відзив (а.с. 55), складені представником первісного кредитора АТ «Ідея Банк», які відображають тільки узагальнений розмір заборгованості, а не його детальний розрахунок (щомісячний), починаючи з дати зарахування коштів на рахунок відповідачки. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості відповідачки [PERSON] зі сплати відсотків по спірному кредитному договору в сумі 82\~841,64 грн. Більше того, з відповіді на відзив, поданої представником позивача (а.с. 51-54), вбачається, що відповідачці нараховувалася до сплати також плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 2,65% від початкової суми кредиту, яку вона щомісячно повинна була сплачувати відповідно до графіку щомісячних платежів, однак, розмір заборгованості з її сплати позивачем взагалі не визначений. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21, провадження 61-4202сво22, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] в частині стягнення з неї заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року в сумі 82\~841,64 грн. до задоволення не підлягають, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. \~ \~ \~ \~Що стосується вимоги відповідачки про застосування строків позовної давності, то суд не погоджується з доводами останньої про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки кредитний договір було укладено 13.02.2019 року, а з позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду в лютому 2024 року, з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, зокрема кредитного договору № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, останній був укладений строком на 60 місяців (на 5 років), тобто відповідачка [PERSON] була зобов`язана сплатити останній платіж за кредитним договором 13.02.2024 року, що випливає також із графіку платежів (а.с. 7). Таким чином, на час подання до суду позову\~27.02.2024 року за позовними вимогами ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позовна давність тривалістю у три роки не сплинула. Крім того, строки позовної давності продовжуються в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 України «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні було введено правовий режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що вона 13.02.2019 року не укладала з АТ «Ідея Банк» кредитного договору суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема самим кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, заявою-анкетою від 13.02.2019 року, паспортом споживчого кредиту від 13.02.2019 року та додатком до нього, а також згодою фізичної особи суб`єкта кредитної історії, які відповідачка власноручно підписала. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , істотно порушила умови укладеного кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, а тому з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 48\~859,26 грн. за кредитним договором № D44.00101.004913494 від 13.02.2019 року, відмовивши в решті позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3\~028,00 грн. сплаченого ними судового збору згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 09.02.2024 року № 58408 (а.с. 31). На підставі викладеного, ст.ст. 207,256,257,261,512,526,626,628,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved