Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

У травні 2024 року ТОВ ФК «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне: 19.12.2022 року ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №72365633. Договір позики було укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із ЗУ « Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21. Відповідно до реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 40000,00 грн., з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30000,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Відповідач заборгованість за договором позики не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №72365633від 19.12.2022 року у сумі 40000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 17.07.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення договору позики, а саме те, що наявні в матеріалах справи сторінки договору (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електроні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на те осіб ( з можливістю ідентифікувати підписантів, що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вказує на те, що вона не укладала договір позики, сторінки якого долучив по позовної заяви позивач. Також відповідач вказує на неправомірність нарахування позивачем процентів за договором, які, як вона вважає, є явно завищеними, що не відповідає встановленим у ч.3 ст. 509 та ч.1, ч.2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як садови елементам загального конституційного принципу верховенства права. Позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів (тіла кредиту) відповідачу. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за процентами в сумі 30000,00 грн. загалом не є співмірною сумі кредиту 10000,00 грн.. При ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків щонайменше до розміру заборгованості за кредитом. Відповідач також вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту переходу від первісного кредитора до позивача прав вимоги за договором позики. 24.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на те, що договір позики №72365633 було укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог ЗУ « Про електронну комерцію». Сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність влі відповідача на укладення такого договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) буз здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем і відповідачем не був би укладено. Укладений між сторонами договір позики недійсним не визнавався, тому в силу ст..204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Позивач зазначає, що проценти за користування кредитом були нараховані відповідно до п. 2, п.4, п.15 договору. Оскільки відповідач не повернув у встановлений договором строк кошти і проценти за зниженою процентною ставкою (1,25%), тому проценти за період з 19.12.2022 по 18.01.2023 (30 днів) були розраховані за процентною ставкою 2,5% в сумі 7500,00 грн. Відповідно до п.71. Правил, позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування та/або троку виплати позики а підставі поданого до Товариства звернення. Відповідно до п.7.6 при кожному такому зверненні позичальник змінюється кінцева дата строку повернення позики. Тобто,з 19.01.2023 по 19.04.2024 (90 днів) проценти продовжили нараховувати у розмірі 2,5%, що становить 22500,00 грн. Таким чином, загальна сума нарахованих проценті становить 30000,00 грн. На підтвердження укладення між між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Договору факторингу №14/06/21, Акту приймання реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, позивач додатково надав завірений належним чином витяг реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року та копію платіжної інструкції №20020 від 28.07.2023 про сплату грошових коштів ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за договором факторингу. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, в прохальній частині відповіді на відзив просив суд розгляд справи провести за відсутності представника товариства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження, за наявними у справі доказами, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Так, судом встановлено, що 19.12.2022 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №72365633. Відповідно до п.1 договору позики позикодавець\~ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується передати позичальнику [PERSON] у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позивальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. У пункті 2 договору визначені параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Згідно з пунктом 2.1 договору сума позики визначена у розмірі 10000,00 грн. У пунктах 2.2, п. 2.3 встановлений строк позики 30 днів, з 19.12.2022 по 18.01.2023. У пункті 2.3 договору визначена процентна ставка (базова/день) 2,5% (фіксована), знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) 1,25%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день ( не застосовується в період карантину); пеня /день ( не застосовується в період карантину) 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 4715,96%; орієнтовна загальна вартість позики у грн.. 13750,00 грн. Згідно із пунктами 5, 5.1, 5.2 договору позичальник підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/dokuments-license/ з повню інформацією щодо позичальника а його послуги, що передбачено ст.. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та нормативно-правовими актами НБУ, з офіційними Правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг. Згідно із пунктом 5.7 договору позичальник підтвердив свою згоду на те, що основним каналом для комунікації між сторонами є особистий кабінет позичальника, який створюється позичальником на веб-сайті та/або в мобільному за стосунку позикодавця. У Додатку №1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №72365633 від 19.12.2022 наведена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №72365633 від 19.12.2022 та Додаток №1 до нього підписані обома сторонами договору. Відповідач [PERSON] підписала вказані документи електроним підписом одноразовим ідентифікатором «y0LgrxbcKN», вказавши свої анкетні дані, номер паспорту, РНОКПП, паспортні дані, місце проживання, номер телефоу, e-mail, рахунок. Згідно із пунктами 20, 21 договору сторони узгодили, що цей договір укладений у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електрону комерцію». Укладений таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Згідно із пунктом 22 договору позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою Системи ВankID НБУ. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Таким чином, судом встановлено, що укладений між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] договір позики є укладеним, на даний час недійсним його не визнано. Як встановлено з відзиву відповідача, вона не заперечує факту отримання грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. в позику від ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 19.12.2022 року, проте заперечує розмір нарахованих процентів за користування цими грошима, вважає їх явно завищеними. У пункті 2 договору визначені параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Згідно з пунктом 2.1 договору сума позики визначена у розмірі 10000,00 грн. У пунктах 2.2, п. 2.3 встановлений строк позики 30 днів, з 19.12.2022 по 18.01.2023. У пункті 2.3 договору визначена процентна ставка (базова/день) 2,5% (фіксована), знижена процентна ставка/день(застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) 1,25%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день ( не застосовується в період карантину); пеня /день ( не застосовується в період карантину) 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 4715,96%; орієнтовна загальна вартість позики у грн.. 13750,00 грн. Згідно із пунктом 15 договору, якщо позичальник не дотримався умов офіційних Правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг, знижена процентна ставка, визначена в п. 2 договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена в п. 2.3 договору. В такому разі проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою та сплачуються в повному обсязі за весь період строку позики. Оскільки позичальник [PERSON] не повернула у встановлений договором строк отримані в позику грошові кошти і не сплатила проценти за зниженою процентною ставкою - 1,25%, тому позичальник, відповідно до пункту 15 договору, здійснив перерахунок процентів за базовою процентною ставкою - 2,5%, що становить 7500,00 грн. (10000 х 2.5% х 30 дн.). Нарахування первісним кредитором процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 2,5 % після закінчення строку договору, а саме у період з 19.01.202 по 19.04.2023 (90 дн.) у сумі 22500,00 грн. є безпідставним, оскільки жодних доказів ініціювання позичальником пролонгації договору позики, зокрема звернень [PERSON] про здійснення пролонгації договору, суду не надано. Отже, строк дії договору позики від 19.12.2022 року закінчився 18.01.2023 року. Розмір заборгованості за процентами за цей період становить 7500,00 грн. Право нарахування процентів за базовою процентною ставкою за користування кредитними коштами після закінчення строку договору у позивача було відсутнє. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, 26.07.2023 року укладено додаткову угоду до договору факторингу від 14.06.2021 року, відповідно до умов яких ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників № 8 від 26.07.2023 року. За Актом прийому передачі Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року та наданого суду витягу з Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №72365633 від 19.12.2022 року в загальному розмірі 40000,00 грн, з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30000,00 грн - сума заборгованості за процентами. Відповідно до положень статей\~1077,\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, до фактора переходить право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики від 19.12.2022 року на умовах, визначених цим договором. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу 10000,00 грн., заборгованість за процентами в сумі 7500,00 грн. В задоволені вимог позивача про стягнення процентів після закінчення строку договору, а саме за період з 19.01.202 по 19.04.2023 (90 дн.) у сумі 22500,00 грн., необхідно відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково ( 44% від заявленої ціни позову), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1332,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial