Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

16 травня 2024 року [PERSON] (надалі\~також \~позивач,\~ [PERSON] )звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якій вона просила стягнути із [PERSON] , [INFO] , на її користь, аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви по день повноліття. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 22). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що із відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2006 року. Вказала, що від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей, зокрема: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач [PERSON] . [PERSON] зазначила, що сімейне життя із [PERSON] не склалось, вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Вказала, що діти перебувають на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів на дітей, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, у якому просила стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей. У судове засідання, призначене на 21 серпня 2024 року, позивачка не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення повістки на вказану у позові адресу, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 52-54). 28 травня 2024 року та 21 серпня 2024 року до суду від позивачки надійшли заяви, за змістом яких вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 24, 55). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час дату та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки на його зареєстровану адресу проживання: [ADDRESS] , однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою на 21 серпня 2024 року повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» 09.07.2024 (а.с. 49-51). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі про прийняття\~позовної заяви\~до розгляду\~та відкриття\~провадження у\~справі від\~23\~травня 2024\~рокустрок відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Частиною 1 статті 223 ЦПК України, передбачено неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 серпня 2019 року (а.с. 10), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046612648 від 21 серпня 2024 року (а.с. 57-59). Крім того, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 серпня 2019 року (а.с. 9), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046613003 від 21 серпня 2024 року (а.с. 62-64). Та обставина, що позивачка [PERSON] до шлюбу мала прізвище « [PERSON] » підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00046612166 (а.с. 60-61). З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади номер витягу 2024/002356797 (а.с. 7) та номер витягу 2024/002356286 (а.с. 8). Поряд із цим, судом встановлено, що спільні діти позивачки і відповідача [PERSON] та [PERSON] фактично проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 19 серпня 2024 року (а.с. 65) та перебувають на її утриманні. В позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів, що будуть сплачуватись відповідачем, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 1 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з частиною 2 статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що неповнолітні діти позивачки та відповідача проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері, між батьками не досягнуто згоди щодо матеріального утримання батьком, який проживає окремо. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на наявний обов`язок у обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідачем до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги дітям. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved