Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 червня 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 115. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [INFO] син - [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . Зазначила, що підставами для розірвання шлюбу є різні погляди на життя, несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Тривалий час сторони не підтримують подружні відносини, мають різні плани щодо майбутнього. Стверджує, що шлюб носить формальний характер і подальше збереження сім`ї та примирення не можливі. Більше шести місяців сторони проживають окремо: позивачка разом з меншим сином переїхала проживати до міста Луцька Волинської області, оскільки дитина потребує корекційних занять з логопедом та психологом; відповідач із старшим сином залишились проживати за його зареєстрованою адресою проживання в селі Ставки Володимирського району Волинської області. Вказує, що спір про визначення місця проживання їхніх дітей відсутній, так як діти звикли проживати з тими з батьків, у кого перебувають на утриманні, крім того для них створені належні умови для комфортного проживання та спілкування з друзями. А тому, просила суд позов задовольнити, шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити проживати з нею, а сина [PERSON] - з відповідачем. Ухвалою судді від 15 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій у справі не вчинялося. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав викладених у позові, розгляд справи здійснювати за їх відсутності (а. с. 40). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, подав суду заяву про визнання позову, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а. с. 31). Представник третьої особи Оваднівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 39). Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 червня 2016 року Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 115. Після державної реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] (-а)» (а. с. 6). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей - сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 16 листопада 2016 року, актовий запис № 348, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Овлочинською сільською радою Турійського району Волинської області 12 травня 2020 року, актовий запис № 4 (а. с. 10, 11). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього ж Кодексу. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно частини другої статті 114, абзацу 2 частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище, після розірвання шлюбу вона має право залишити його. [PERSON] з клопотанням про відновлення дошлюбного прізвища до суду не зверталася. Частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На підставі наведеного, вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступне. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення: зокрема - особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку. За загальним правилом, за відсутності спору між подружжям щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Тільки за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Судом встановлено, що старший син сторін у справі - [PERSON], після зміни місця проживання матері, залишився проживати разом з батьком в селі Ставки Володимирського району Волинської області, де навчається у 2 класі ЗЗСО «Гімназія села Ставки Оваднівської сільської ради» Володимирського району Волинської області (а. с. 12); молодший - [PERSON] більш прихильний до матері, має вроджені вади здоров`я, потребує систематичного догляду та медичного лікування, в зв`язку з чим з метою надання належного догляду та занять із спеціалістами дитина переїхала разом з матір`ю та проживає в місті Луцьку Волинської області, де відвідує КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 5 комбінованого типу Луцької міської ради» (а. с. 13-16). Оскільки спір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній, так як з кожним із сторін проживає по одній дитині: на утриманні позивачки - син [PERSON] , з відповідачем - син [PERSON] , проти чого жоден із учасників справи заперечень не висловили, більше того, відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та визначення місця проживання дітей з тим із батьків, з ким вони проживали до моменту подання позову до суду, а тому, враховуючи найкращі інтереси дітей, забезпечення неможливості травмування їх психічного здоров`я, суд вважає, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати разом із батьком, а малолітню дитину [PERSON] , [INFO] - разом з матір`ю. Суд також звертає увагу сторін, що згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, оскільки позивачкою позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей подано за допомогою системи «Електронний суд», при сплаті судового збору застосовано норму вищезазначеного Закону, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) гривень.

Outcome: approved