Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 09 листопада 2021 року [PERSON] отримав у борг від неї суму грошових коштів в розмірі 4 536 000 гривень, що підтверджується копією розписки, яка додається до даного позову. Згідно умов вищевказаної розписки [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути такі кошти до 01 квітня 2024 року включно. Однак, станом на момент подання позовної заяви, збіг вже один календарний місяць з моменту обумовленого строку повернення коштів, натомість такі кошти позикодавцю не повернені, а оригінал боргового документу продовжує перебувати у володінні позикодавця. Також, в період з 01 квітня 2024 року по момент подання даного позову до суду, позичальником не вживалися жодні заходи по поверненню коштів в будь-якому розмірі. Відповідно, можна констатувати, що відповідач допустив прострочення взятих на себе боргових зобов`язань, а саме не забезпечив вчасне та у повному обсязі повернення боргу позивачу. Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 536 000 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 4 536 000 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 15140 гривень. Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначає, що дійсно 09 листопада 2021 року він взяв у борг від позивачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 4 536 000 гривень, у відповідності до складеної розписки, які мав повернути до 01 квітня 2024 року. Разом з тим, кошти були її фактичним внеском у спільний бізнес, за які відповідач повинен був придбати та запустити нове виробництво дерев`яних виробів в межах Ужгородського району Закарпатської області. Однак, придбання та ремонт відповідних складських приміщень, обладнання, у зв`язку з воєнним станом та іншими обставинами, об`єктивно затягнувся, що не дало йому можливості вчасно запустити виробництво. Натомість [PERSON] після 01 квітня 2024 року з претензією щодо повернення коштів письмово не зверталась, а тільки двічі протягом квітня 2024 року нагадувала щодо неналежного виконання зобов`язань. Однак, такі усні звернення не оформлені належним чином та не можуть бути доказами наявності заборгованості. Відповідач зауважив, що не заперечує щодо наявності боргу, однак не має можливості повернути кошти з об`єктивних обставин, а зможе повернути тільки після закінчення військового стану. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2021 між сторонами було укладено договір позики №б/н, у відповідності до якого [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , мешканець [ADDRESS] , отримав в борг від [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 4 536 000 (чотири мільйони п`ятсот тридцять шість тисяч) гривень та зобов`язався повернути їх в повному обсязі до 01 квітня 2024 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача [PERSON] від 9 листопада 2021 року. Зі змісту вказаного документу - боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позикодавця [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , до позичальника [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] . Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення суми позики є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів. Згідно ст..611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання по договору позики від 9 листопада 2021 року за №б/н і його заборгованість перед позивачем [PERSON] за вказаним договором позики становить 4 536 000 гривень, з яких 4 536 000 гривень - сума основного боргу. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в межах заявлених позовних вимог слід задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 4 536 000 гривень заборгованості за договором позики від 9 листопада 2021 року за №б/н. Судові витрати в частині сплаченого судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved