Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Адвокат Пилипів В.І. від імені та в інтересах позивача, через підсистему «Електронний суд» звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 листопада 1999 року, актовий запис № 458, покликаючись на припинення сімейних стосунків. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2024 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 09 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 10:30 год 23 серпня 2024 року не з`явилися, скористалися правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, примирення та збереження шлюбу вважають за неможливе, просили шлюб розірвати. Відповідач визнала позов, проте просить відмовити у стягненні з неї судових витрат. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони зареєстрували шлюб 27 листопада 1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 458, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 28 березня 2024. У даному шлюбі неповнолітніх дітей не мають. У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України). Судом установлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони тривалий час не підтримують подружні відносини, відсутнє будь-яке порозуміння та повага, відсутні спільні інтереси. Ураховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, сім`я розпалась остаточно та шлюб існує формально, а тому вважає необхідним шлюб розірвати. Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу . За умовами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Верховний Суд у Постанові від 12 січня 2023 року (справа № 908/2702/21), здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, (вказані статті за своїм змістом є ідентичними до ст.137 та 141 ЦПК України) дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України (ч.ч.3-5 ст.141 ЦПК України). При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України (ч.4 ст.137 ЦПК України), де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони. За приписами ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У підтвердження понесення судових витрат позивач надає договір № 53 про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Василя Пилипіва», де визначено оплату за надання правничої допомоги у фіксованому розмірі 3000 грн; акт № 53 про прийняття-передачу наданих послуг від 01 квітня 2024 року; платіжну інструкцію від 01 квітня 2024 року про оплату вказаних послуг у сумі 3 000 грн. У Постанові Верховного Суду у від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved