Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

01.03.2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Олійник О.М. з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посвідчений Шевцовою О.В. , державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, 17.07.2009 року за реєстровим № 6-747. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.07.2009 року між ним та його сином - відповідачем був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений Шевцовою О.В. , державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, 17.07.2009 року за реєстровим № 6-747. За умовами Договору, відчужувач (позивач) передає у власність набувача (відповідача) належний йому житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , взамін чого набувач зобов`язується довічно повністю утримувати відчужувача (п.п. 1.1., 1.2., 2.1. Договору). Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі одного мінімального розміру пенсії за віком щомісячно (п. 2.2.). Станом на лютий 2022 року цей розмір складав 1 934,00 грн., станом на день подачі позову - 2 361,00 грн. До початку війни, тобто до 24.02.2022 року, позивач та відповідач проживали разом, жодних претензій з приводу виконання сином умов договору у позивача не було. Відповідач доглядав за батьком, утримував його, забезпечував усім необхідним. Однак з початком воєнних дій відповідач виїхав з Харкова. З моменту виїзду утримання повністю припинилося, тобто вже два роки позивач не отримує ніякої допомоги від сина, умови Договору останнім не виконуються. Позивач похилого віку людина, 29.02.2024 року йому виповнюється 76 років, він має купу діагнозів і безумовно потребує сторонньої підтримки. Позивач декілька разів у телефонній розмові пропонував відповідачу розірвати укладений між ними договір, аби мати можливість укласти таку саму угоду з іншою людиною, проте відповідач відмовляється розривати угоду за згодою сторін. За цих обставин позивач вимушений звернутися до суду з відповідними вимогами. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.03.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якій позивач просить додатково застосувати правові наслідки розірвання договору довічного утримання: зняти заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , накладену Шевцовою О.В. , державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, 17.07.2009 року за реєстровим № 6-749; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , поновити державну реєстрацію права власності на цей будинок за [PERSON] , [INFO] . В судове засідання 15.08.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Олійник О.М. надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надав на адресу суду нотаріально посвідчену заяву (з перекладом), в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, в тому числі і позовні вимоги щодо правових наслідків розірвання договору довічного утримання, просив позов задовольнити та розглянути справу у його відсутність. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 17.07.2009 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , (відчужувачем) та відповідачем[PERSON] , [INFO] , (набувачем) укладений Договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. за реєстровим №6-747 (а.с.5-9). За умовами п.1.1-1.3 Договору, відчужувач передає належний йому житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] у власність набувача. Розділом 2 договору передбачено утримання (догляд), а саме, що [PERSON] зобовязується довічно повністю утримувати відчужувача. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі одного мінімального розміру пенсії за віком щомісячно (п.2.2). Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі одного мінімального розміру пенсії за віком щомісячно (п. 2.2. Договору). За змістом п. 2.3. утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: -забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку з надвірними будівлями. У обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями та службами вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, на якій вони розташовані; -забезпечення щоденним триразовим харчуванням. У разі спорів з приводу достатнього харчування раціон для відчужувача складає дієтолог чи лікар; -надання необхідних побутових послуг; -забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів. Згідно з п. 3.2.1. Договору до обов`язків набувача належить у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання утримання (догляду) згідно з п. 2 цього Договору. Відповідно до положень п. 3.1.2. відчужувач вправі вимагати розірвання Договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим Договором. Згідно з п.4.10 договору право власності на нерухоме майно у набувача виникає з моменту державної реєстрації договору. Також в договорі зазначено, що 17.07.2009 року державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. за реєстровим №6-749 на підставі ст.. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] до припинення договору довічного утримання (догляду) (а.с.8-9). Відповідачем [PERSON] визнано в нотаріально посвідченій заяві позовні вимоги і підстави позову (а.с.26-27, 32-36, 56-58). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Між тим, статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачені ст. 756 ЦК України. Зокрема, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передано, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За Кодексом до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення . Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно: земельні ділянки; підприємства як єдині майнові комплекси; житлові будинки; будівлі; споруди, а також їх окремі частини; квартири; житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, суд встановив, що 17.07.2009 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , (відчужувачем) та відповідачем[PERSON] , [INFO] , (набувачем) укладений Договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. за реєстровим №6-747, на підставі якого відповідач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , зобов`язаний був надавати відповідне утримання позивачу у вигляді, передбаченому договором, однак таке утримання надавати перестав, що визнано відповідачем у відповідній письмовій заяві і визнано позов про розірвання договору довічного утримання, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених законом та договором для задоволення позову [PERSON] та вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 17.07.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений 17.07.2009 року державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. за р.№6-747. При цьому суд вважає за необхідне в межах позовних вимог застосувати правові наслідки розірвання договору довічного утримання: скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , яке підлягає державній реєстрації; скасувати заборону відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , накладену 17.07.2009 року за реєстровим № 6-749 державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Шевцовою О.В. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного та

Outcome: approved