Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання місця проживання малолітніх дітей. Позивач зазначає, що з 06 листопада 2010 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області було видано Свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис № 870. Від цього шлюбу народились діти: - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з дружиною не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Сім`ярозпалася та існує формально. Також позивач змушений звернутись до суду, щоб визначити місце проживання малолітніх дітей. Після фактичного припинення шлюбних відносин діти, залишились на утриманні відповідачки. За домовленістю з нею позивач постійно піклується про своїх дітей та бере участь у їх вихованні. З моменту роз`їзду сторін відповідачка мало приділяє уваги дітям, бо хоче налаштувати своє особисте життя, більше приділяє увазі собі та своїм подругам, діти постійно знаходяться разом із позивачем і часто не хочуть повертатися до матері. Гроші на утримання дітей Відповідачка витрачає на власний розсуд та відпочинок. Позивач проживає окремо в квартирі. Має стабільний заробіток. Діти, особливо Стефан хоче жити із батьком. Відповідач проти такого перебігу подій, взаєморозуміння у цьому питанні сторони не досягли. Сторони в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2010 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області було видано Свідоцтво серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис № 870. Від цього шлюбу народились діти: - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 22 вересня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 31 грудня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. На підставі викладеного та

Outcome: approved