Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. У травні 2024 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області 18.09.2018. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . З березня 2022 року відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої участі у вихованні дитини. З часу розірвання шлюбу відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її вихованням, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не допомагає. Має заборгованість по аліментах станом на 01 квітня 2024 року в розмірі 102 383 грн. Аліменти не сплачує з березня 2022 року. За таких підстав просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Трачук І.В. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити повністю. Крім того представник позивачки вказав, що відповідач використав дитину щоб виїхати за кордон під час війни. У другому шлюбі має двоє дітей. Представник третьої особи Наумович В.В. у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач не займається вихованням дитини, два роки з другою дружиною та двома дітьми проживає за кордоном. Дитина вважає своїм батьком другого чоловіка позивачки і може бути ним усиновлена. У судове засідання відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 17.05.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 11.06.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 29.07.2024 від представника позивачки надійшло клопотання про витребування доказів. 29.07.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області клопотання задоволено. 08.08.2024 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист на виконання ухвали суду про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.09.2018 шлюб між сторонами розірвано. У даному шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої 30.04.2024 директором Кременецької гімназії №3 Тернопільської області, [PERSON] навчається в гімназії з першого класу і на даний час є ученицею 4-Б класу. Належну увагу вихованню дитини приділяє мама, яка регулярно відвідує школу, цікавиться успіхами дитини. [PERSON] вихована, завжди має охайний вигляд, забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку. Батько до школи не приходив, успіхами дитини не цікавився, за чотири роки не відвідав жодних батьківських зборів, шкільних та класних свят. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] З вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.01.2024 у Дубенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] , виданого Кременецьким відділом державної виконавчої служби, вбачається, що відповідач з березня 2022 року не сплачує аліменти згідно судового наказу №601/953/18 від 20.06.2018 Кременецького районного суду Тернопільської області і його заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.04.2024 становить 102 383 грн. 25 коп. 08.05.2024 за заявою [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024216010000125 за ч.1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. З акту обстеження депутата Кременецької міської ради восьмого скликання (старостою) Кравець Н.П. від 08.05.2024 вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] з неповнолітньою дитиною [PERSON] .. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні дочки не приймає. Дитина проживає в належних умовах та перебуває на повному забезпеченні [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1841 від 11.06.2024 вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні малолітня [PERSON] повідомила, що відповідач з нею не спілкується понад три роки. У неї є тато [PERSON] . Також суд враховує, що відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, заперечень щодо доводів позивачки не висловлював, а також не надав докази на спростування обставин, викладених у позові. З витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] 24.03.2022 перетнув через пункт пропуску Малий Березний (виїзд) державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України. Оцінка суду. Проаналізувавши доводи позивачки та її представника, взявши до уваги пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Отже, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, як встановлено судом, відповідач виїхав за межі України ще в 2022 році. Отже, суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. При цьому, перебуваючи на значній відстані, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що згодом негативно вплине на її фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу дитини та створювати умови для отримання нею освіти. Суд вважає, що зазначені фактори свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою в контексті ст. 164 СК України. З наведеного вбачається, що дії відповідача є винними, оскільки відповідач свідомо, без жодних поважних причин не відвідував власну дитину. Виїзд відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків. Відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дочкою, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дітьми та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дітей з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивачка належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дочки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дочкою взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дочки [PERSON] . При цьому, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дітей. Більше того, за правилами ст. 169 СК України позбавлений батьківських прав батько вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved