Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У травні\~2024\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся \~до Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~вищевказаною позовною\~заявою,\~в якій\~ просив:\~стягнути з\~відповідача приватного\~виконавця Ярмоленко\~О.В.\~на його\~користь \~безпідставно отримані\~грошові кошти\~в сумі\~77886,60\~грн;\~витрати у\~зв`язку\~із сплатою\~судового збору\~покласти на\~відповідача приватного\~виконавця Ярмоленко\~О.В.\~та стягнути\~з нього\~на його\~користь перерахований\~збір у\~сумі 986,40\~грн;\~визнати виконавчий\~документ,\~а саме\~виконавчий лист\~від 01.09.2023\~року,\~виданий згідно\~рішення суду\~по справі\~№645/2042/23\~від 04.07.2023\~року таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~з підстав\~заборони звернення\~стягнення на\~майно боржника,\~яке належить\~йому на\~праві власності,\~шляхом примусового\~виконання рішення\~суду;\~зобов`язати приватного\~виконавця Ярмоленка\~О.В.\~скласти постанову\~про закінчення\~виконавчого провадження\~згідно виконавчого\~документу (виконавчого\~листа від\~01.09.2023\~у сумі\~164609\~грн.\~47\~коп)\~та разом\~з виконавчим\~документом надати\~до суду,\~вчинити заходи\~щодо припинення\~примусового виконання\~рішення суду\~від 04.07.2023\~по справі\~645/2042/23\~стосовно стягнення\~грошових коштів\~з [PERSON] ,\~щодо \~зняття арешту\~накладеного на\~майно (грошові\~ кошти),\~яке належить\~ [PERSON] \~на праві\~власності (на\~рахунки у\~банках,\~відкритих у\~ПАТ АБ\~«Укргазбанк» та\~АТ \~КБ «ПриватБанк»),\~щодо \~зняття обтяжень\~накладених на\~майно [PERSON] ,\~щодо припинення\~стягнення грошових\~коштів із\~доходів [PERSON] \~за місцем\~основної роботи\~КП «Тролейбусне\~ депо\~№3»\~стосовно примусового\~виконання рішення\~суду по\~справі №645/2042/23,\~щодо виключення\~відомостей про\~ [PERSON] \~із єдиного\~реєстру боржників,\~щодо внесення\~даних про\~закінчення провадження\~до єдиного\~реєстру виконавчих\~проваджень та\~інших заходів\~за наслідками\~закінчення виконавчого\~провадження (документ сформований в системі «Електронний суд» 19.05.2024). В обґрунтування\~позову,\~позивач [PERSON] \~зазначив,\~що на\~підставі виконавчого\~листа від\~01.09.2023\~щодо виконання\~рішення Фрунзенського\~районного суду\~м.Харкова\~від 04.07.2023\~по справі\~№645/2042/23,\~постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Харківської\~області Ярмоленко\~О.В.\~від 18.09.2023\~відкрито виконавче\~провадження №72810380,\~де \~він є\~боржником,\~та в\~межах якого\~ з\~його карткових\~рахунків здійснюється\~стягнення.\~На думку\~позивача приватним\~виконавцем Ярмоленко\~О.В.\~ були\~ безпідставно\~ отримані\~грошові кошти\~у сумі\~ 77886,60грн. \~У зв`язку з чим, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, позивач просить стягнути з приватного виконавця безпідставно отримані кошти у сумі 77886,60 грн, сплачену суму судового збору 986,40 грн. Крім того позивач просить визнати виконавчий документ, а саме виконавчий лист від 01.09.2023 року, виданий згідно рішення суду по справі №645/2042/23 від 04.07.2023 року таким, що не підлягає виконанню, та у зв`язку із порушення приватним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження» зобов`язати приватного виконавця Ярмоленка О.В. скласти постанову про закінчення виконавчого провадження згідно виконавчого документу (виконавчого листа від 01.09.2023 у сумі 164609 грн. 47 коп) та разом з виконавчим документом надати до суду, вчинити заходи щодо припинення примусового виконання рішення суду від 04.07.2023 по справі 645/2042/23 стосовно стягнення грошових коштів з [PERSON] , щодо зняття арешту накладеного на майно (грошові кошти), яке належить [PERSON] на праві власності (на рахунки у банках, відкритих у ПАТ АБ «Укргазбанк» та АТ КБ «ПриватБанк»), щодо зняття обтяжень накладених на майно [PERSON] , щодо припинення стягнення грошових коштів із доходів [PERSON] за місцем основної роботи КП «Тролейбусне депо №3» стосовно примусового виконання рішення суду по справі №645/2042/23, щодо виключення відомостей про [PERSON] із єдиного реєстру боржників, щодо внесення даних про закінчення провадження до єдиного реєстру виконавчих проваджень та інших заходів за наслідками закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.07.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024, справу розподілено судді Довготько Т.М. Відповідно до\~ст.32\~ЦПК України,\~спори між\~судами про\~підсудність не\~допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому\~статтею 31\~цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2024, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2024, виключено з кола відповідачів Акціонерне товариство\~«Кредобанк». Залучено Акціонерне товариство\~«Кредобанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, до участі у даній справі. Від \~учасників справи, при розгляді справи Московським районним судом м.Харкова не надходили заяви про непідсудність справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 18.09.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. відкрито виконавче провадження №72810380, з виконання виконавчого листа №645/2042/23 виданого 01.09.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь АТ «КредоБанк» заборгованості за кредитним договором №CL-254650 від 15.01.2020 у розмірі 161925 грн 47 коп. яка складається з: 105\~686 грн. 43 коп. заборгованості за основним боргом (тіло); 55\~828,05грн суми заборгованості за відсотками; 410,99 грн донарахованих відсотків за період 01.05.2023 по 05.05.2023. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. від 18.09.2023 у ВП №72810380 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 182070,41 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. від 18.09.2023 у ВП №72810380, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у КП «Тролейбусне ДЕПО №3». Постановлено провести утримання усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику [PERSON] , після відрахування податків у розмірі 20% до повного погашення боргу за виконавчим провадженням з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, що становить 182070,41грн. Також, 18.09.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. у ВП №72810380 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 500,00 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 16192,54грн. Крім того, 18.09.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. відкрито виконавче провадження №72810429, з виконання виконавчого листа №645/2042/23 виданого 01.09.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» витрат по сплаті судового збору в сумі 2684, 00 грн. Також, 18.09.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. у ВП №72810429 винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якими визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 500,00, грн та про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 268,40грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. від 18.09.2023, об`єднано виконавчі провадження №72810380, №72810429 у зведене виконавче провадження №72810380. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. від 28.09.2023, виконавче провадження №72810429 закінчено, оскільки виконавчий документ виконано фактично, в повному обсязі. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 28.09.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., виведено виконавче провадження №72810429 із зведеного виконавчого провадження №72810380, яке веде приватний виконавець Ярмоленко О.В., оскільки виконавчий документ виконано фактично, в повному обсязі. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. від 04.10.2023, визначено для боржника [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] , відкрити у АБ «Укргазбанк» для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року. 02.04.2024 приватним виконавцем на підставі заяви боржника, на підставі ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» , у виконавчому провадженні №72810380 знято арешт з коштів, а саме: рахунку [NUMBER] відкритого в АТ КБ «Приватбанк», що належить боржнику [PERSON] . Як вбачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 21.04.2024, від 12.05.2024, позивач [PERSON] працює у КП «Тролейбусне ДЕПО №3» та отримує дохід. Крім того, з довідки про доходи №2165 5894 4711 9106, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 21.04.2024, вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні ПФУ м.Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком, яка за період з липня 2023 по лютий 2024 становить 44387, 19грн. Щодо вимог позову про стягнення з приватного виконавця безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Частиною першою статі 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Згідно з вимогами статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми-у разі виконання рішення не майнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, приватний виконавець нараховує основну винагороду із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому приватний виконавець зобов`язаний нараховувати основну винагороду щомісяця у розмірі, визначеному частиною третьою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення основної винагороди за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься приватним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про її нарахування. Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково. Приватному виконавцю забороняється укладати угоди з метою зміни розміру основної винагороди. Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди. Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України. Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається. Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року №643 (в редакції, чинній на момент винесення постанов приватним виконавцем), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Звертаючись в суд з позовом про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. безпідставно отриманих коштів в розмірі 77886 грн. 60 коп., [PERSON] , як на підставу позову, покликається на статтю 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 14лютого 2022року у справі № 201/1311/19. Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. перебуває виконавче провадження №72810380 з виконання виконавчих листів №645/2042/23 виданого 01.09.2023 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №CL-254650 від 15.01.2020 у розмірі 161925 грн 47 коп. яка складається з: 105\~686 грн. 43 коп. заборгованості за основним боргом (тіло); 55\~828,05грн суми заборгованості за відсотками; 410,99 грн донарахованих відсотків за період 01.05.2023 по 05.05.2023 та судового збору в сумі 2684,00грн. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем постановлено ряд постанов, у тому числі про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій. Зазначені постанови приватного виконавця Ярмоленка О.В. не оскаржувалися позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством, не скасовані та дії відповідача щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням коштів приватним виконавцем з його рахунку, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного виконавця про стягнення безпідставно набутих коштів. Щодо вимог позову в частині зобов`язання приватного виконавця Ярмоленка О.В. вчинити певні дії, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 447, 451 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Крім того, частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що \~рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналіз наведених\~норм права\~дає підстави\~для висновку,\~що законодавцем\~визначено спеціальний\~порядок оскарження\~рішень,\~дій та\~бездіяльності виконавців\~під час\~примусового виконання\~судових рішень та\~щодо стягнення\~виконавчого збору\~та/або\~витрат на\~проведення виконавчих\~дій .\~ Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вимоги позову про зобов`язання приватного виконавця Ярмоленка О.В. щодо проведення виконавчих дій, є неналежним способом захисту прав боржника у виконавчому провадженні, оскільки законодавцем визначено\~спеціальний порядок\~оскарження рішень,\~дій та\~бездіяльності виконавців\~під час\~примусового виконання\~судових рішень та щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, а тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 758/8416/15-ц. Щодо вимог позову в частині визнання виконавчого документу, а саме виконавчого листа від 01.09.2023 року, виданого згідно рішення суду по справі №645/2042/23 від 04.07.2023 року таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Частинами 1, 2\~ст. 432 ЦПК України\~встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом (ч. 4\~ст. 432 ЦПК України). З урахуванням наведеного, вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повинна розглядатись судом який видав виконавчий документ в порядку, передбаченому\~Розділом VI ЦПК України. Отже, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, у зв`язку з встановленням іншого порядку для їх розгляду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, відтак в силу приписів ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed