Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.03.2024р. через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. №3-16). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.03.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №97). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Зоц А.О. (діє на підставі ордеру від 25.03.2024р. - а.с. №88) зазначила, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.06.2023р. Так, на вул. Січеславській Набережній, з боку вул. Ливарної в напрямку вул. Набережної Перемоги у м. Дніпрі, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілів «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , які рухались в зустрічному напрямку. Згідно із ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2023р. особою винною у настанні вищевказаного ДТП є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ «СК «Кредо». Відповідно до висновку експерта від 19.06.2023р. матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 181 410,13 грн., що дорівнює ринковій вартості КТЗ на дату ДТП. 22.06.2023р. позивач звернувся до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про страхове відшкодування. Проте, лише 22.12.2023р. страхова компанія на його рахунок виплатила страхове відшкодування не у повному обсязі, а у розмірі 106 905,07 грн. Таким чином, страховик не доплатив позивачу, без будь-яких вмотивованих підстав, страхове відшкодування у розмірі 10 210,13 грн., що розраховується наступним чином: (181 410,13 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 61 794,93 грн (вартість утилізації пошкодженого автомобіля) - 2 500 грн. (франшиза) = 117 115,20 грн. - 106 905,07 = 10 210,13 грн.) Представник позиваа вважала, що оскільки виконання обов`язку по сплаті страхового відшкодування страховиком було проведено не в повному обсязі та з порушенням визначених строків, позивач має право на відшкодування пені за кожний день прострочення виплати. 15.02.2024р. страхова компанія здійснила перерахування пені у сумі 9 513,08 грн., що за відрахуванням ПДФО та військового збору складає 7 658,03 грн. Проте, оскільки сума страхового відшкодування сплачена не в повному обсязі, страхова компанія повинна доплатити пеню у розмірі 817,16 грн. Також, оскільки сума основного зобов`язання становить 10 210,13 грн., то зі страхової компанії підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 2 152,14 грн. Крім того, оскільки умовами договору цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, винного у ДТП, передбачено франшизу у розмірі 2 500 грн., остання підлягає стягненню з особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 10 210,13 грн., пеню у розмірі 817,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 152,14 грн. та 6 000 грн. - витрати на оплату послуг експерта, що разом складає суму - 19 179,43 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача франшизу у розмірі 2 500 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 25.07.2024р. через систему «Електронний суд» в порядку ст. 178 ЦПК України від представника відповідача ТДВ «СК «Кредо» - Чарваєвої А.О. (діє на підставі довіреності від 27.03.2014р. - а.с. № 136) надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та не обґрунтованість. Так, представник відповідача зазначала, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, відповідно до звіту №15-06-23-2В про оцінку колісного транспортного засобу від 03.07.2023р. вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF р.н. [NUMBER] складає 539 948,19 грн., ринкова вартість автомобілю до ДТП складає 171 200 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, автомобіль VOLKSWAGEN GOLF р.н. [NUMBER] , вважається фізично знищеним і вартість матеріального збитку дорівнює ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, у сумі 171 200 грн. Відповідно до звіту №20508/3010213-1 від 12.07.2023р. вартість утилізації пошкодженого майна VOLKSWAGEN GOLF р.н. [NUMBER] складатиме 61 794,93 грн. Таким чином, на користь позивача була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 106 905,07 грн. (171 200 грн. - 61 794,93 грн. - 2 500 грн. (франшиза) = 106 905,07 грн.). Крім того, страховою компанією за несвоєчасне виконання зобов`язань було сплачено пеню та інфляційні втрати у розмрі 9 513,08 грн. Таким чином, при розгляді страхової справи стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01.06.2023р., ТДВ «СК «Кредо» діяло з дотримання норм страхового законодавства і виконало усі свої зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог саме до ТДВ «СК «Кредо» відсутні (а.с. №124-128). 07.08.2024р. від відповідача [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України також надійшлов відзив на позов, по тексту якого останній частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача франшизи у розмірі 2 500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині відшкодування моральної шкоди, відповідач просив відмовити, оскільки доказів завдання моральної шкоди позивачем не надано (а.с. № 140-143). Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.06.2023р. близько 15-00 год. у м. Дніпрі по вул. Січеславській Набережній з боку вул. Ливарної в напрямку вул. Набережної Перемоги, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілів «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , які рухались в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, і автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (а.с. № 83). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2023р. у справі № 201/7852/23 встановлено, що в діях [PERSON] міститься склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, однак обвинуваченого [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим [PERSON] , кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. №24-25). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності водіїв № 209398111 (а.с. № 23). Враховуючи, що належному [PERSON] автомобілю «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , заподіяна шкода, останній є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та має право на отримання страхового відшкодування. Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 15.06.2023р. представником ТДВ «СК «Кредо» складено протокол огляду колісного транспортного засобу, у якому зазначено перелік пошкоджень автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , який підписаний довіреною особою позивача - [PERSON] (а.с. №47). 22.06.2023р. [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Кредо» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. № 26). Відповідно до звіту №15-06-23-2В про оцінку колісного транспортного засобу від 03.07.2023р., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 539 948 грн.19коп., ринкова вартість автомобілю до ДТП складає 171 200 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП (а.с. № 33-38). Відповідно до звіту №20508/3010213-1 про проведення незалежної оцінки вартості утилізації колісного транспортного засобу від 12.07.2023р. вартість утилізації пошкодженого майна «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , складатиме 61 794 грн. 93 коп.(а.с. №27-32). 22.12.2023р. ТДВ «СК «Кредо» здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 106 905 грн. 07 коп. (171 200 грн. - 61 794 грн. 93коп. - 2 500 грн. (франшиза) = 106 905 грн.07коп.). При цьому, судом встановлено, що 19.06.2023р. судовим експертом Пилипенком О.С. складено висновок експерта по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 25/23А по кримінальному провадженню №12023041030002204. Згідно цього висновку, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 181 410 грн.13коп., що дорівнює ринковій вартості КТЗ на дату ДТП (а.с. №51-81). Не погоджуючись із визначеним ТДВ СК «Кредо» розміром страхового відшкодування, 13.02.2024р. представником позивача - адвокатом Зоц А.О. на адресу ТДВ «СК «Кредо» направлено досудову вимогу щодо стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки розмір страхового відшкодування, яке призначено ТДВ «СК «Кредо», є меншим, ніж визначений незалежним експертом, отже не доплачено страхове відшкодування у розмірі 10 210 грн.13коп. (181 410 грн. 13коп. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 61 794 грн. 93коп. (вартість утилізації пошкодженого автомобіля) - 2 500 грн. (франшиза) = 117 115 грн. 20 коп. - 106 905 грн. 07 коп. = 10 210 грн.13 коп.). Крім того, у цій досудовій вимозі зазначено, що страховою компанією допущено прострочення виплати страхового відшкодування, оскільки заяву про страхове відшкодування з усіма необхідними документами подано 22.06.2023р., отже до 20.09.2023р. страхова компанія мала здійснити страхове відшкодування, втім останнє було виплачене лише 22.12.2023р. Таким чином, у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, підлягає стягненню пеня, 3% річних, а також інфляційні втрати, пов`язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування за період з 21.09.2023р. по 22.12.2023р. (а.с. №85). Листом №355 від 19.02.2024р. ТДВ «СК «Кредо» визнало прострочення виплати страхового відшкодування та повідомила, що 15.02.2024р. [PERSON] здійснено перерахування пені у сумі 9 513 грн.08коп., що за відрахуванням ПДФО та військового збору складає 7 658 грн. 03 коп. (а.с. №18-20). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до норм ст.ст. 11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Нормою ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із вимогами ст. 979 ЦК України ,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020р. у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст.1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019р. у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019р. у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020р. у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020р. у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Відповідно до вимог п.8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15.03.2018р. у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 04.04.2018р. у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18.04.2018р. у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13.06.2018р. у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31.10.2018р. у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12.12.2018р. у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18.12.2018р. у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), та від 30.01.2019р. у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. При цьому, суд звертає увагу, що згідно із п. 30.1ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Під час розгляду справи судом встановлно, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, так як його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості. Таким чином, позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що наявним в матеріалах справи висновком судового експерта [PERSON] по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 25/23А по кримінальному провадженню №12023041030002204, була встановлена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу, у розмірі 505 980 грн.40коп., а ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження складала - 181 410 грн.13 коп. Вказана ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження і є розміром завданого матеріального збитку, заподіяному позивачу, як власнику вищезазначеного транспортного засобу. Крім того, висновок містить також інформацію про те, що матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу, дорівнює ринковій вартості автомобіля - 181 410 грн. 13 коп. Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 505 980 грн. 40коп., яка є значно більшою за ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 181 410 грн. 13коп., що свідчить про економічну недоцільність його ремонту, тому матеріальний збиток (майнова шкода), завданий позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди і складає суму - 181 410 грн.13 коп. Водночас, суд враховує факт того, що страховиком - ТДВ «СК «Кредо» 22.12.2023р. було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 106 905 грн. 07 коп. (171 200 грн. - 61 794 грн. 93 коп. - 2 500 грн. (франшиза) = 106 905 грн.07 коп.). Отже, розмір страхового відшкодування, яке виплачено ТДВ «СК «Кредо», є меншим, ніж визначений судовим експертом та підтверджений належними доказами. Таким чином, з ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 10 210 грн. 13 коп. (181 410 грн. 13 коп. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 61 794 грн. 93 коп. (вартість утилізації пошкодженого автомобіля) - 2 500 грн. (франшиза) = 117 115 грн. 20коп. - 106 905 грн.07 коп. = 10 210 грн. 13 коп.). При цьому, ретельно дослідивши висновок від 19.06.2023р., складений судовим експертом Пилипенком О.С. по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 25/23А по кримінальному провадженню №12023041030002204 та звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 03.07.2023р. №15-06-23-2В, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ розміру спричиненої позивачу шкоди саме висновок експерта по судовій автотоварознавчій експертизі №25/23А. Доводи представника відповідача ТДВ «СК «Кредо», що визначена у висновку експерта №25/23А ринкова вартість транспортного засобу, є завищеною, вважає безпідставними з огляду на таке. Положеннями ч.ч. 1, 6, 7 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. N42/5/2092 (далі - Методика). Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці, яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку. Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики. Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно дочастини шостоїстатті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики). Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом). Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизита оцінкиколісних транспортних засобів від 24.11.2003р. № 142/5/2092, Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем, як зроблено відповідачем), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Наявний в матеріалах справи висновок експерта по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 25/23А по кримінальному провадженню №12023041030002204, повністю відповідає вказаним вище вимогам, оскільки складений судовим експертом, якого попереджено про кримінальну відповідальність, з проведенням огляду пошкодженого транспортного засобу. Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України №1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно із п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України №1961-IV, зокрема ст.ст.33,34 цього Закону, вбачається, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком може бути залучено свого представника, яким може бути працівник страхової компанії, аварійний комісар або експерт. При виплаті страхового відшкодування позивачу розмір останнього було визначено, виходячи зі звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 03.07.2023р. №15-06-23-2В, складеного ФОП [PERSON] . При цьому, оцінювач ФОП [PERSON] при складанні звіту не попереджався про кримінальну відповідальність, діяв від імені страхової компанії на підставі договору доручення, що може свідчити про його заінтересованість при вчиненні дій в інтересах відповідача-1. Крім того, згідно п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV страховик (МТСБУ) приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не був ознайомлений із Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 03.07.2023р. №15-06-23-2В. Вказане свідчить про те, що розмір страхового відшкодування з позивачем не узгоджувався. Таким чином, оскільки страховиком при виплаті позивачу страхового відшкодування було взято за основу звіт про оцінку колісного транспортного засобу, який складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, суд не визнає такий звіт належним і допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, та при вирішенні позовних вимог в якості належного доказу приймає до уваги саме висновок автотоварознавчої експертизи в рамках кримінального провадження. Враховуючи викладене, позовні вимоги до ТДВ «СК «Кредо» в частині стягнення неоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 10 210 грн.13 коп. підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з ТДВ «СК «Кредо» 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З урахуванням дати звернення позивача до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про страхове відшкодування (22.06.2023р.), крайнім строком виплати страхового відшкодування було - 20.09.2023р. Проте, виплата страхового відшкодування позивачу була здійснена лише 22.12.2023р., що не заперечувалось з боку ТДВ «СК «Кредо», та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи. Суд зазначає, що у випадках, пов`язаних із простроченням страховиком строків виплати страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ), слід керуватись ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (чи МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, для договорів ОСЦПВ розмір неустойки визначається Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 36.5 вищезазначеного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги, що страховик вчасно не виплатив в повній мірі суму страхового відшкодування, то з 21.09.2023р. по 21.12.2023р. є правомірним стягнення пені та інфляційних втрат у зв`язку з невиплатою страхового відшкодування у повній мірі. З листа ТДВ «СК «Кредо» від 19.02.2023р. №355 вбачається, що останнє визнало свій обов`язок щодо сплати пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 9 513 грн.08 коп., які 15.02.2023р. були перераховані позивачу за відрахуванням ПДФО та військового збору у розмірі 7 658 грн.03 коп. Разом з тим, перевіривши розрахунок, який складений представником позивача у позовній заяві, суд погоджується з ним та вважає необхідним достягнути з відповідача ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача пеню у розмірі 817 грн. 16 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 152 грн. 14 коп., оскільки ТДВ «СК «Кредо» була здійснена виплата страхового відшкодування не в повному обсязі. Також з відповідача ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача слід стягнути і витрати на оплату послуг експерта у розмірі 6 000 грн. (а.с. 87). Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] суми франшизи у розмірі 2 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно вимог п. 36.6 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності передбачено франшизу в розмірі 2 500 грн. Доказів того, що відповідач [PERSON] добровільно виплатив сума франшизи, останнім суду не надано. Крім того, відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовні вимоги щодо стягнення з нього франшизи у розмірі 2 500 грн. визнав та не заперечував проти стягнення цієї суми. Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині також є обгрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 цієї ж постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування заподіяння моральної шкоди, представник позивача зазначала, що позивач пережив сильний стрес через те, що на момент ДТП за кермом автомобіля був його син - [PERSON] , а також через те, що його власність була пошкоджена і він довгий час не міг використовувати пошкоджений автомобіль. Крім того, позивач тривалий час був вимушений відновлювати порушені права, що змінило звичайний ритм його життя, у тому числі звертатися до страхової компанії та до суду з вимогами відшкодувати заподіяну шкоду, та вживати інших дій пов`язаних із своєчасним отриманням відшкодування. Розмір моральної шкоди було оцінено у 10 000 грн. Стосовно цієї частини позовних вимог [PERSON] , суд зазначає, що позивачу дійсно були завдані моральні страждання, які полягали у переживаннях з приводу пошкодження належного йому автомобіля, з урахуванням і того, що транспортний засіб підлягає утилізації. Втім, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, які оцінені ним у 10 000 грн, є завищеними, у зв`язку з чим, вважає за необхідним задовольнити їх частково, а саме у розмірі 5 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд виходить з наступного. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позов представник відповідача ТДВ «СК «Кредо» зазначив, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу - необґрунтованою, при цьому понесення таких витрат не підтверджено належними доказами, а тому підлягають зменшенню до 1 000 грн. Також, про те, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, зазначав і відповідач [PERSON] по тексту свого відзиві, у зв`язку з чим просив зменшити цю суму до 1 000 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2023р. між адвокатом Зоц А.О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. №110-112). Обсяг виконаних робіт визначений у Акті прийманні-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 19.12.2023р., згідно з яким, [PERSON] надано правову допомогу на суму 12 000 грн. Так, правнича допомога складається з наступних видів послуг та її вартості, а саме: - усна консультація та роз`яснення клієнту прав та законних інтересів - 1 год., вартість 1 500 грн.; - надання юридичної оцінки наданих клієнтом документів - 1 год., вартість 1 000 грн.; - аналіз судової практики з питань відшкодування шкоди внаслідок ДТП та формування правової позиції - 1 год., вартість 1 000 грн.; - подання до ТДВ «СК «Кредо» адвокатських запитів та досудової вимоги - 3 год., 4 500 грн.; - склдання позовної заяви - 2 год., 3 000 грн.; - подання до суду позовної заяви - 1 год., 1 000 грн. (а.с. № 121). Згідно з платіжною інструкцією №1079 від 21.12.2023р. позивачем сплачено кошти за надання професійної правничої допомоги в загальній сумі 12 000 грн. (а.с. №108). У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial