Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Прядко Денис Володимирович, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Прайм Альянс», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 09.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. був вчинений виконавчий напис № 803 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним 14.08.2014 між нею та ПАТ «ОТП Банк», в розмірі 45\~904,83 грн. На підставі вказаного виконавчого напису 24.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. було відкрите виконавче провадження № 62410248, в рамках якого в подальшому були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до місця роботи позивача. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що позивач отримує дохід у дохід у ПрАТ «Дніпроспецсталь». Приватним виконавцем виконавчого кругу Запорізької області Проценком Д.Ю. за виконавчим провадженням було стягнуто 43\~686,19 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог та з перевищенням строків позовної давності. На підставі викладеного, просить суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути на її користь безпідставно набуті відповідачем кошти та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Цією ж ухвалою у третіх осіб витребувані документи, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Вимоги ухвали про витребування доказів по справі ними не виконані. Від представника позивача адвоката Прядка Д.В., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили, відзиву та пояснень суду не подали. Вимоги ухвали про витребування доказів по справі ними не виконані. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинений виконавчий напис № 803 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором № 2009181600 від 14.08.2014, укладеним між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», в розмірі 45\~904,83 грн. На підставі вказаного виконавчого напису 24.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. було відкрите виконавче провадження № 62410248, в рамках якого в подальшому були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до місця роботи позивача. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що позивач отримує дохід у дохід у ПрАТ «Дніпроспецсталь» (а.с. 8, 10-12). Щодо виконавчого напису, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.\~ст.\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. Позивач стверджує, що будь-яких правовідносин з ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» вона не мала та не має, жодних договорів з цим товариством вона не укладала, жодних вимог про погашення заборгованості від ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не отримувала, відповідно і не знала про існування заборгованості перед ними. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису, що міститься в матеріалах справи, випливає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стягнуто заборгованість за кредитним договором, укладеним 14.08.2014 між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», за період з 29.01.2019 по 31.10.2020. При цьому матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів правонаступництва за вказаним кредитним договором. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, станом на 09.04.2020 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором. На підставі вищевикладеного, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі й з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.3 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як зазначалося позивачем раніше кредитний договір був укладений 14.08.2014, відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису лише в 2020 році. Відтак, відповідачем було пропущено строки давності для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Щодо повернення безпідставно набутих коштів, то суд зазначає наступне. 24.06.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. було відкрите виконавче провадження № 62410248 про примусове виконання виконавчого напису № 803 від 09.04.2020 (а.с. 8). 26.06.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на підприємство позивача (а.с. 10-12). Згідно відповіді ПАТ «Дніпроспецсталь» № 013-419 від 18.12.2023 з позивача за виконавчим провадженням № 62410248 було стягнуто загальну суму 43\~620,97 грн, що включає в себе: 41\~176,81 грн за період з липня 2020 року по лютий 2022 року; 2\~444,79 грн за період з травня 2023 року по липень 2023 року (а.с. 14). Згідно відповіді приватного виконавця Проценка Д.Ю. № 3660 від 11.01.2024, загальна сума коштів, стягнутих в рамках виконавчого провадження № 62410248 становить 43\~686,19 грн. З цієї суми 39\~272,89 грн основна сума боргу, що перерахована стягувачу за виконавчим провадженням; 486,00 грн витрати виконавчого провадження; 3\~927,30 грн основна винагорода приватного виконавця (а.с. 13). Відповідно до ч.\~ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Таким випадком може бути, зокрема, визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.09.2021 в рамках справи № 201/6498/20, провадження № 61-88св21. Аналізуючи наведені норми, а також те, що суд прийшов до переконання про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 39\~272,89 грн, адже саме ця сума була перерахована приватним виконавцем стягувачу, відповідно, саме вона вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст.\~1215 ЦК України. Щодо правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст.\~137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі №\~910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією ордера на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 16); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 17); попереднім (орієнтовним) розрахунком сум судових витрат № 17/01 від 17.01.2024 на загальну суму 4\~200,00 грн (а.с. 15). Суд вважає, що обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 4\~200,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~211,20 грн. Разом з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за заяву про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial