Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05.02.2014 р. вона взяла шлюб із відповідачем, подружжя є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя не склалося через відмінність у характерах, що проявлялося у відсутності спільних поглядів на подальше сумісне життя; все це призвело до поступової втрати почуття любові та взаємоповаги між подружжям. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, з початку 2022 року подружжя не веде спільне господарство, подружні стосунки відсутні, на переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, примирення неможливе. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Представник позивача в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд цивільної справи у його відсутності, просив суд позов задовольнити. У письмових поясненнях, написаних власноруч 25.10.2023 р., позивач наполягала на розірванні шлюбу, зазначив, що примушення до шлюбу неможливе, що позивач періодично відвідує України для вирішення особистих питань, під час яких вона надає можливість відповідачу бачитися із дитиною, втім, це не повинно примушувати позивача перебувати у формальному шлюбі, коли вона цього не бажає та обмежувати право на подачу позову про розірвання шлюбу (а.с. 56 57). Відповідач позов не визнав, у відзиві на позову заяву (а.с. 38-40) зазначив, що не погоджується із твердженнями позивача про те, що спільне життя у подружжя не склалося через відмінність характерів, відсутності спільних поглядів на подальше спільне життя, втрати любові та поваги один до одного, а також щодо відсутності спільного життя подружжя з початку 2022 р. та зазначення цього фактору, як причини для припинення сім`ї. Позивач з початком війни з донькою виїхала спочатку на Західну Україну та надалі 28-29 травня 2022 р. виїхала за межі України через Польщу до Чехії. Це загальна трагедія багатьох українських сімей, та це не є підставою вважати щодо припинення сімейних відносин. Багато українських сімей вимушені жити віддалено, але на відстані спілкуватись та допомагати один одному. Весь час її та дитину підтримував чоловік (відповідач), як матеріально так і морально, був з ними. Допомагав дружині та дитині, приїздив до них, матеріально та морально підтримував, приймав та приймає участь у вихованні доньки. Надалі [PERSON] 1 серпня 2023 р. через Польщу повернулась в Україну у місто Дніпро, та подружжя зустрілося. В цей час відповідач також допомагав їй та піклувався, згодом позивач знову 05 серпня 2023 р. автобусом до Львову та надалі через Польщу виїхала до Чехії, перетнув кордон між Україною та Польщею 06.08.2023 р. На цей час відповідач продовжує надавати допомогу дружині та донці, сімейні відносини хоч і вимушено віддалено, але зберігаються, що, на переконання відповідача, свідчить про безпідставність твердження позивача щодо відсутності сім`ї, зокрема через вимушене окреме проживання. У відповіді на відзив представник позивача просила суд задовольнити позов, зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження власних припущень, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с. 47 49). У запереченнях на відповідь позивача на відзив відповідач заперечував, що спільне життя не склалося через відмінність характерів, відсутності спільних поглядів на подальше спільне життя, втрати любові та поваги один до одного; відповідач також не погодився із відсутністю спільного життя подружжя з початку 2022 року та зазначення цього фактору,як причини для припинення сім`ї (а.с. 82 84). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом, 05.02.2014 р. між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 10). Подружжя є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Позивач наполягає на розірванні шлюбу з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач запресує проти позову (а.с. 39-40). Судом подружжю було надано строк на примирення тривалістю шість місяців; примирення не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2023 р. відкрито провадження у цивільні справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2023 р. в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2023 р. надано [PERSON] та [PERSON] строк на примирення тривалістю 6 (шість) місяців, провадження по зазначеній цивільній справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом. -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2024 р. поновлено провадження у\~цивільній справі; -ухвалою \~Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката В?язового В.В. про витребування доказів. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини\~у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23\~Міжнародного пакту про громадянські і політичні права\~жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий шлюб не може мати місце, а право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу.\~Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно з положеннями ст.\~18\~ч. 2 п. 3, ст.ст.\~51,\~56\~ч. 3, ст. 110\~ (ч. 1)\~СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (втрата позивачем любові та поваги до відповідача), дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Доводи відповідача не спростовують висновків суду, які зазначені вище. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (ч. 1 ст. 141 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved