Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Віньковецької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною сестрою чоловіка позивачки та до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Позивач має намір успадкувати майно померлої, оскільки як виявилось [PERSON] 21.11.2023 склала заповіт зареєстрований в реєстрі за №14-2 на ім`я [PERSON] . Відповідно до заповіту усе своє майно, зокрема земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2233 га за кадастровим номером 6820687000:04:002:0055 [PERSON] заповіла позивачці. Про складання даного заповіту вона дізналася випадково лише після смерті [PERSON] під час упорядкування з чоловіком речей померлої за місцем її проживання. Окрім того, разом з заповітом знаходився правовстановлюючий документ на вищезазначену земельну ділянку, а саме Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОН 184171 копію якого позивачкою також долучено до позовної заяви. 08.07.2024 позивач звернулася до приватного нотаріуса Л.А. Кухарської з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй листом від 08.07.2024 №115/01-16 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що вказаний строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, а саме на час складання заповіту та після смерті [PERSON] вона не знала про наявність даного заповіту, оскільки [PERSON] раптово померла та не встигла її сказати про складання заповіту. Просить суд продовжити [PERSON] строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , строком на два місяці. 19.07.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14.08.2024. 23.07.2024 позивач подала до суду клопотання про заміну неналежного відповідача Віньковецьку селищну раду на належного відповідача Зіньківську сільську раду. Окрім того, 23.07.2024 позивачкою подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 14.08.2024 клопотання позивачки про заміну первісного відповідача у справі задоволено, змінено неналежного відповідача на належного Зіньківську сільську раду. Підготовче засідання відкладено на 03.09.2024 для належного повідомлення Зіньківської сільської ради. 03.09.2024 у підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник Зіньківської сільської ради Кедись А.І. у підготовче судове засідання 03.09.2024 не з`явився, однак 20.08.2024 надіслав клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради, позов визнав. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~з врахуванням\~поданих сторонами\~клопотання про\~розгляду справи\~у їх\~відсутності, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини пропустила у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від її волі та спричинили неможливість своєчасно оформити свої спадкові права. Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивачка, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, що й є поважною причиною пропуску такого строку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.12.2023 серії [NUMBER] . Згідно з довідкою Віньковецької селищної ради № 169 від 01.07.2024 [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заповітом від 21.11.2023, посвідченого старостою Говорівського старостинського округу Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області 21.11.2023, зареєстрованого в реєстрі за №14-2, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, в тому числі - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2233 га за кадастровим номером 6820687000:04:002:0055, яка знаходиться в с. Покутинці на території Зіньківської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області заповіла [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2020 серії НОН 184171 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2020 №213280928 власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2233 га за кадастровим номером 6820687000:04:002:0055, яка знаходиться на території Покутинецької сільської ради, Віньковецького району Хмельницької області була [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, однак позивач пропустила шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст.1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Л.А. Кухарської від 26.07.2024 № 13/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Відповідно до чинного законодавства України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. При цьому ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. З аналізу правового висновку щодо застосування частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 вбачається, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини». Верховний суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 визначив наступне. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наразі такий підхід є усталеним і незмінним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19, від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18, від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22 та інші). Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Суд погоджується із наведеними вище правовими висновками, які не втратили своєї актуальності і застосовуються до правовідносин у даній справі. Відповідно до ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній справі судом встановлено, що позивачка [PERSON] пропустила шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , через те, що не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я, що є поважною обставиною пропуску вказаного строку. Суд зазначає, що посилання позивачки на необізнаність про наявність заповіту на її ім`я, як на поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] береться судом до уваги, оскільки позивачка не знала про складення заповіту на її користь і не була в будь-який інший спосіб повідомлена про існування такого заповіту, зокрема нотаріусом, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася. Окрім того, позивачка не є спадкоємцем будь-якої черги і у разі відсутності заповіту на її ім`я, у неї були б відсутні підстави вчинення активних дій, зокрема звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Наведені мотиви також викладенні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №\~686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), у якій Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, виснувавши, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права однак, це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування) (пункт 87 постанови). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, який буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] . Окрім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України суд визначає спадкоємцю додатковий строк саме для подання заяви про прийняття спадщини, а не строк для прийняття спадщини як зазначає у позовній вимозі позивачка. На підставі ст. 1223, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved