Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище вказаною заявою згідно з якою просила ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання заявниці до досягнення спільною донькою сторін трирічного віку. У обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну доньку. Наразі, сторони проживають окремо і відповідач не надає заявниці у добровільному порядку матеріальну допомогу, хоча остання цього потребує. За вказаних обставин, позивачка просить позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання позивачки розмірі 1/5 всіх видів доходів заробітку відповідача щомісячно до досягнення спільною донькою сторін трирічного віку. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. 12 червня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] як представника [PERSON] за довіреністю від 22 жовтня 2021 року про визнання цього позову. Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначене клопотання оскільки за правилами ч. 2 ст. 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя. Так, [PERSON] у цій справі є позивачкою, що, у свою чергу, унеможливлює її приймати участь в справі в якості представника відповідача, а тому подання вищевказаного клопотання заявницею в інтересах [PERSON] суперечить нормам процесуального законодавства і з цих підстав не приймається судом до уваги. Водночас, 14 червня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про визнання позову. Однак, суд критично розцінює зазначене клопотання з огляду на вищевказану поведінку позивачки. Саме такий перебіг фактичних обставин викликає у суду обґрунтовані підозри відносно авторства зазначеного клопотання, а тому суд вважає за необхідне не приймати таке клопотання до уваги при вирішенні цього спору. Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про наявність зазначеного судового провадження та відсутність відзиву [PERSON] суд вирішив здійснювати розгляд зазначеної цивільної справи у заочному порядку, що узгоджується із положеннями ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання, отримували коди платників податків. Позивачка звільнена від сплати судового збору в межах цього провадження на підставі закону. 21 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. [INFO] народилася [PERSON] батьком якої є відповідач, а матір`ю - позивачка. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 712/4702/19 право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Тобто, особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину, яка, наразі, не досягла трирічного віку і позивачка потребує коштів на своє утримання. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved