Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

22.02.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій представник позивача - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову посилається на те, що позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 11 грудня 2010 року у Відділі держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2480. В шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний, місце проживання сина визначено разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу мати проживає з дитиною окремо від відповідача за адресою [ADDRESS] . З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні сина, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується, участі у житті сина свідомо не приймає. Син постійно проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. Позивачка самостійно несе усі витрати по утриманню сина. Оскільки відповідач не приймав участі в утриманні сина, в 2023 році позивачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, [PERSON] . На підставі судового наказу Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2023 року, з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячного, починаючи з 04 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Попри наявність судового наказу, відповідач весь цей час не приймав участі в утриманні сина і станом на 29.01.2024 року він має заборгованість по аліментам у розмірі 177887,47 грн. Зазначає, що відповідач з 2015 року не цікавився життям та станом здоров`я свого сина, його потребами, ніколи не підтримував свого сина матеріально і не спілкувався з ним, у зв`язку з чим повністю втратив зв`язок з дитиною. Протягом всіх цих років відповідач не піклувався про фізичний та духовний розвиток сина, про його навчання; не забезпечував сину необхідного харчування, медичного догляду; не проявляв інтересу до внутрішнього миру дитини та не приділяв уваги його освіті. Він ніколи не приходив до школи, де навчається син, не цікавився його успіхами, не відвідував батьківські збори. Всі ці роки позивачка виховувала і утримувала сина самостійно. За свої власні кошти вона купувала сину одяг, взуття, продукти харчування, товари особистої гігієни, канцелярські приналежності та підручники для занять в школі, інші необхідні речі для розвитку дитини. Самостійно, власним коштом, позивачка лікувала сина та возила на оздоровлюючий відпочинок, сплачувала відвідування сина місць відпочинку та розвитку.Викладене вище, стало підставою для звернення до суду. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. 22.02.2024 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 26.02.2024 судом здійснено електронні запити до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповідь на які надано 26.02.2024. Ухвалою судді від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху. 11.03.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 22.04.2024 до суду надійшло клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче провадження по справі, та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. в судовому засідані доводи викладені у позові підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, та просять його задовольнити. Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2010 [PERSON] зареєструвала у Відділі держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, шлюб з відповідачем [PERSON] , актовий запис №2480. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2011, батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] .(а.с. 6). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2015 позов [PERSON] задоволено. Шлюб, зареєстрований 11 грудня 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2480, між [PERSON] 1972 року народження та [PERSON] 1974 року народження - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю [PERSON] .(а.с. 5). Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] .(а.с.7). За вказаною адресою позивачка мешкає разом з сином. В листі КЗ «Харківський ліцей № 116 ХМР» № 01-40/139-23 від 23.10.2023, зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є учнем 7-Б класу, навчається в ліцеї з 01.09.2017 року по теперішній час. Зі слів класного керівника 7-Б класу [PERSON] батько [PERSON] , [PERSON] , контакту з класним керівником не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Мати, [PERSON] відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок із класним керівником та вчителем. В умовах воєнного стану відвідування закладу батьками не відбувалось, батьківські збори проводились в онлайн форматі.(а.с. 8). З довідки Київського відділу ДВС у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розрахунок заборгованості № 13172 від 29.01.2024 вбачається, що в провадженні відділу перебуває ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 953/2465/23 від 07.04.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від доходу платника аліментів, щомісячно, починаючи з 04.04.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Борг по аліментам станом на 29.01.2024 становить 177887, 47 грн. (а.с. 9). Згідно витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої та непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.(а.с. 10). Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 01.07.2024 № 277, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Суд вважає вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а тому погоджується із зазначеним висновком. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що знає [PERSON] та [PERSON] , вони були подружжям, від шлюбу мають дитину [PERSON] . Оскільки вона працює лікарем-педіатром, вони кликали її для надання консультації та лікування дитини під час хвороби. Відповідача бачила декілька разів, коли дитині було 6 місяців, та на день народження дитини у 2015 році. Більше його не бачила. На даний час позивачка з дитиною перебувають у Колумбії, та їй відомо, що батько дитини на зв`язок з ними не виходить, де на даний час перебуває їм невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначив, що є батьком позивачки - [PERSON] . [PERSON] - його колишній зять. На теперішній час його донька перебуває у Колумбії. Йому відомо, що зять з його онуком не спілкується, матеріальну допомогу не надавав та не надає. Батьки відповідача живуть в Америці , на зв`язок з ними відповідач також не виходить, тому вони оголосили його у розшук. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що що є матір`ю позивачки - [PERSON] . [PERSON] - її колишній зять. На теперішній час її донька перебуває у Колумбії. Пояснила, що зять з його онуком не спілкується, матеріальну допомогу ніколи не надавав. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2015 року не цікавився життям та станом здоров`я свого сина, його потребами, не підтримує свого сина матеріально і не спілкується з ним, не приходить до школи, де навчається син, не цікавився його успіхами, не відвідує батьківські збори, тобто не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а від так позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved