Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач Харківська міська рада звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Позовна заява обґрунтована тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 9-ю Харківською державною нотаріальною конторою за №2-1018 від 14 лютого 1998 року, та дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою за №2-12 від 28 квітня 1999 року. 18 грудня 2017 року [PERSON] видано [PERSON] довіреність, якою уповноважено бути представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, продати належну йому квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , який діє від імені і в інтересах [PERSON] , в порядку передоручення видав довіреність [PERSON] , та уповноважив його продати квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Але 27 лютого 2018 року [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] , укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири. Відповідно до ст. 248 ЦК України представництво [PERSON] інтересів [PERSON] за довіреністю припинилось [INFO] у зв`язку зі смертю останнього, у зв`язку з чим втратила чинність цього ж дня довіреність по передорученню від [INFO], видана [PERSON] [PERSON] на продаж спірної квартири. Оскільки цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у момент його смерті [INFO] , на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року він не міг бути стороною вказаного правочину. У [PERSON] повноваження на розпорядження майном [PERSON] також були відсутні. Тому оскаржуваний договір купівлі-продажу є нікчемним. [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, але в силу приписів ст.388 ЦК України наявні підстави для витребування майна від добросовісного набувача. В цей же день, 27 лютого 2018 року, [PERSON] уклав з [PERSON] іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ( [PERSON] ) передав іпотекодержателю ( [PERSON] ) в іпотеку вищевказану квартиру [ADDRESS] . За приписами ст. 387, 388 ЦК України якщо іпотекодавець хоч і є добросовісним набувачем майна, переданого в іпотеку, і майно придбане ним за відплатним договором, власник має право витребувати це майно в іпоткодавця в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У зв`язку з цим в разі задоволення судом позову власника про витребування майна із чужого незаконного володіння після набрання рішенням суду законної сили іпотека цього майна припиняється. З урахуванням того, що заперечення дійсності спірного правочину на підставах встановлених законом, має значення для вирішення в подальшому питання про визнання спадщини на відповідну квартиру відумерлою, Харківська міська рада в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України хоча не є стороною спірних правочинів, але є особою, заінтересованою у визнанні цього правочину недійсним. Перебування спірної квартири у володінні відповідача [PERSON] порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1227 ЦК України порядку про визнання спадщини відумерлою. Оскільки [PERSON] незаконно набув право власності на вказаний об`єкт нерухомості, в порушення вимог законодавства, останній не міг розпоряджатися вказаним майном, у зв`язку з чим зазначена квартира не повинна була бути предметом договору купівлі-продажу, іпотечного договору, у зв`язку з чим є підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу, іпотечного договору та витребування квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача.\\ Наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та наявність запису про державну реєстрацію іпотеки унеможливлює Харківській міській ради у разі визнання спадщини відумерлою вільно володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном. Оскільки після смерті [PERSON] спадкоємці були відсутні, то спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , та яка складається з квартири [ADDRESS] , є відумерлою спадщиною та має бути передана територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. Тому позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 27 лютого 2018 року, за змістом якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений 27 лютого 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №375; визнати спадщину, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , відумерлою та передати її у власність Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради; визнати недійсним іпотечний договір, укладений 27 лютого 2018 року [PERSON] та [PERSON] , витребувати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , від добросовісного набувача [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №39892329 від 27 лютого 2018 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №39901666 від 27 лютого 2018 року про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просила стягнути солідарно з відповідачів на користь Харківської міської ради в солідарному порядку. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 65). Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому поти позовних вимог заперечив (т. 1 а.с. 110-114). У відзиві зазначив, що позивач у своїх доводах посилається на те, що спадщина відкривається у момент смерті спадкодавця, а спадкоємцю спадщина належить з часу відкриття спадщини, а саме з 29.01.2018 року. На підтвердження дати смерті [PERSON] позивач надає копію Актового запису про смерть № 5368 від 06.04.2018 року. Документом, який підтверджує факт смерті с лікарське свідоцтво про смерть № 238-с18 від 02.04.2018 року, видане Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи відділення № 2 відділу судово-медичної експертизи трупів. Лікарське свідоцтво про смерть було видане лише 02.04.2018 року, тобто через два місяці після смерті [PERSON] , що є досить дивним. Окрім цього, незрозуміло, в який саме спосіб було визначено, що померлий це дійсно [PERSON] , [INFO] , якому на праві власності належала квартира [ADDRESS] , оскільки, як зазначено в Актовому запису про смерть № 5368 від 06.04.2018 року паспорт та військово-облікові документи померлого не були здані. Харківська міська рада вважає, що майно вибуло з їх володіння у зв`язку з укладенням особою, яка не мала на це повноважень у зв`язку зі смертю довірителя, оспорюваного договору купівлі-продажу, а саме довіреність видана [PERSON] 29.01.2018 року була недійсна у зв`язку зі смертю довірителя, тобто вибула з володіння не з волі власника і повинна бути повернута власнику. ЄСПЛ у рішенні від 24 червня 2003 року (заява № 44277/98) «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановив, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Отже, правовий висновок ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. За змістом другого речення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства. Відомості про смерть [PERSON] були занесені до державних реєстрів тільки 06.04.2018 року, що підтверджується Актовим записом про смерть № 5368 від 06.04.2018 року. Тобто на дату укладення договору купівлі-продажу жоден державний орган не міг бути обізнаний про смерть [PERSON] . Відомості з державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. Нотаріус при проведенні правочину перевіряв повноваження представника продавця - довіреність була чинною, право власності [PERSON] не було припинено, зареєстроване належним чином, тобто жодних перепон для укладення договору купівлі-продажу не було. Отже, якщо допустити, що [PERSON] помер [INFO] , а запис про це був внесений лише 06.04.2018 року, то в даному випадку присутня помилка державних органів, а саме зволікання у внесенні відомостей про смерть особи до державних реєстрів. Помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Тобто ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава, і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи. Виходячи з вищенаведеного, добросовісний набувач в особі [PERSON] , не повинен бути позбавлений права власності на належне йому на праві приватної власності майно, а саме квартири [ADDRESS] , а позов Харківської міської ради не підлягає задоволенню. Крім того, позивач заявляє в одному позові дві вимоги, які суперечать одна одній і не можуть бути задоволені одночасно, оскільки призводять до різних правових наслідків (недійсність правочину - двостороння реституція, а витребування майна - повернення майна законному власнику), які, крім цього порушують права добросовісного набувача майна [PERSON] (т. 1 а.с. 110-114). Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради надала письмові пояснення щодо позову (т. 1 а.с. 97-102). У своїх поясненнях зазначила, що Департамент реєстрації Харківської міської ради є одним із суб`єктів державної реєстрації прав. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі в тексті рішення - Закон) відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до приписів статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Державна реєстрація права власності та державна реєстрація іпотеки на квартиру [ADDRESS] здійснена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом. У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. З вказаного вище вбачається, що в разі скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 39892329 від 27.02.2017 та №39901666 від 27.02.2018 та при зверненні заявника з відповідною заявою та необхідними документами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно поновиться державна реєстрація права власності за попереднім власником. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Однією з вимог позивача є витребування квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача [PERSON] та передачу вказаної квартири до територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради. Однак, в разі задоволення судом вказаних вимог позивача в рішенні суду не буде вирішено питання стосовно набуття, зміни чи припинення речових прав на об`єкти нерухомого майна. Тому просив суд врахувати письмові пояснення представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради та вирішити спір згідно норм діючого законодавства (т. а.с.97-102). Третя особа Харківська місцева прокуратура №3 надала письмові пояснення, у яких зазначила, що вважає доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та безпідставними. Так, відповідач - [PERSON] ставить під сумнів факт смерті [PERSON] . Однак, з вказаним твердженням відповідача не можна погодитись, оскільки встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №5368 від 06.04.2018, складеним Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Дійсність та достовірність вказаного актового запису про смерть [PERSON] відповідачем [PERSON] не оспорюється, не ставиться під сумнів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Згідно з ч. 2 ст. 248 ЦК України з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. Таким чином, відповідно до ст. 248 ЦК України представництво [PERSON] інтересів [PERSON] за довіреністю від 18.12.2017 припинилось 29.01.2018 зі смертю останнього, у зв`язку з чим, втратила цього ж дня довіреність по передорученню від 29.01.2018, видана [PERSON] на продаж спірної квартири [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність, у тому числі право власності [PERSON] , припинилися у момент його смерті (29.01.2018), на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року останній не був здатний мати та здійснювати цивільні права та обов`язки, у тому числі цивільні права продавця належної йому за життя квартири, не міг бути стороною вказаного правовику. З огляду на спрямованість вказаного договору на незаконне заволодіння квартирою [ADDRESS] , вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто, є нікчемним в силу частин1-2 ст.228 ЦК України. Оскільки, договір купівлі-продажу спірної квартири від 27.02.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є нікчемним, а відповідно [PERSON] незаконно набув право власності на вказаний об`єкт нерухомості в порушення вимог законодавства, останній не міг розпоряджатися вказаним майном, у зв`язку з чим, відповідний іпотечний договір від 27.02.2018 підлягає визнанню недійсним та відповідне рішення про його державну реєстрацію підлягає скасуванню. З посиланням на ці та інші обставини просив позовні вимоги Харківської міської ради задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 139-145). Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 644/5868/20 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Жовнера О.А. про витребування доказів та допит відповідачів [PERSON] , [PERSON] в якості свідків. Також ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Жовнера О.А. про залишення позову без розгляду за повторною неявкою позивача в судове засідання. Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Жовнера Олексія Анатолійовича про передачу за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільної справи за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та витребування майна. За клопотаннями представника позивача та відповідача, відповідача [PERSON] судом забезпечено їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Інші зави по суті справи та клопотання сторони не подавали. В судовому засіданні представник позивача Харківської міської ради Рєзанов А.Б. позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Жовнер О.А. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. При цьому посилались на обставини, викладені у відзиві. Наполягали на тому, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а тому відсутні підстави для витребування у нього спірної квартири. В задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Треті особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради - в судове засідання своїх представників не направили. Представник третьої особи Харківської місцевої прокуратури №3, - Деряга О.Ю. в судовому засіданні позов також підтримала та просила задовольнити. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились. Заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, а також представника третьої особи Харківської місцевої прокуратури №3, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] . Його право власності на вказану квартиру підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 лютого 1998 року державним нотаріусом Дев`ятої Харківської державної нотаріальної контори, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є син - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини трикімнатної виплаченої кооперативної квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 15-16). Як підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 квітня 2009 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є син - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17-18). Таким чином квартира за адресою: [ADDRESS] в цілому на праві власності належала [PERSON] . 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Галиною Олександрівною посвідчено довіреність [PERSON] , який уповноважив [PERSON] бути його представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, з питань оформлення, подачі та отримання від його імені та на його ім`я будь-яких документів щодо належної йому квартири [ADDRESS] , та продати цю квартиру [ADDRESS] за ціну та на умовах, які йому попередньо відомі з усного договору доручення, бути його представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням, отриманням документів для реєстрації та відчуження нерухомого майна та підписанням від його імені договору купівлі-продажу вказаної квартири, бути представником в банківських установах з правом відкриття та закриття банківського рахунку, отримання грошей з рахунку, підписати необхідні документи (т. 1 а.с. 28). [INFO] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Галиною Олександрівною посвідчено довіреність по передорученню, відповідно до якої [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , уповноважив [PERSON] бути представником у будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, з питань оформлення, подачі та отримання будь-яких документів щодо належної [PERSON] квартири [ADDRESS] , та продати цю квартиру [ADDRESS] за ціну та на умовах, які йому попередньо відомі з усного договору доручення, бути його представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням, отриманням документів для реєстрації та відчуження нерухомого майна та підписанням від його імені договору купівлі-продажу вказаної квартири, бути представником в банківських установах з правом відкриття та закриття банківського рахунку, отримання грошей з рахунку, підписати необхідні документи (т. 1 а.с. 29). Як підтверджується актовим записом про смерть №5368 від 06 квітня 2018 року, складеним Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а.с. 30-31). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Згідно ч. 2 ст. 248 ЦК України з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. Таким чином у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] представництво інтересів [PERSON] за довіреністю, що видана 18 грудня 2017 року [PERSON] , припинилось. Відповідно, довіреність в порядку передоручення від [INFO] також не могла бути видана, а у разі видачі до смерті [PERSON] в цей же день втратила чинність. На підставі викладеного судом встановлено, що [INFO] і [PERSON] , і [PERSON] втратили право діяти від імені та в інтересах [PERSON] , в тому числі щодо розпорядження належним йому майном. Але 27 лютого 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , продав (передав у власність), а [PERSON] купив (прийняв у власність) квартиру за [ADDRESS] (т. 1 а.с.32-35). Також судом встановлено, що в цей же день, 27 лютого 2018 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. посвідчено іпотечний договір, який укладений [PERSON] , що в договорі діє як іпотекодержатель, та [PERSON] , який діє в договорі як іпотекодавець (т.1 а.с. 38-42). Згідно вказаного іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира передається в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики, укладеним сторонами в простій письмовій формі 27 лютого 2018 року. Також 27 лютого 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39892329 від 27 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 44). Крім того, 27 лютого 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстровано обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору, посвідченого 27 лютого 2018 року за №387, індексний номер №39901269 від 27 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 48-52). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України з міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 27 лютого 2018 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М., який укладений від імені [PERSON] , підписано особою, яка не мала права на укладення договору та на підписання такого договору, оскільки довіреність, видана йому на вчинення таких дій, втратила свою чинність. Стороною договору зазначена померла особа, що є неможливим, оскільки в момент смерті особи припиняється її правоздатність та дієздатність. Таким чином судом встановлено, що договір купівлі-продажу 27 лютого 2018 року укладено всупереч вимогам закону, що є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним. При цьому суд відхиляє посилання відповідача [PERSON] та його представника Жовнера О.А. про те, що смерть [PERSON] , який помер [INFO] , була зареєстрована лише 06 квітня 2018 року, оскільки згідно ст. 248 ЦК України втрата чинності довіреності пов`язана з настанням юридичного факту смерті особи, а не її реєстрації. Тому незалежно від дати реєстрації смерті [PERSON] довіреності, видані на представництво його інтересів, втратили чинність [INFO] в день його смерті. Оскільки встановлено, що [PERSON] після укладення всупереч вимог закону договору купівлі-продажу, який визнається судом недійсним, фактично розпорядився спірною квартирою, уклавши іпотечний договір, суд приходить до висновку, що вказаний іпотечний договір від 27 лютого 2018 року також необхідно визнати недійсним з підстав, викладених вище. Вирішуючи позовні вимоги про визнання спадщини [PERSON] відумерлою, суд встановив наступне. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав у квартирі [ADDRESS] один, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27 липня 2020 року (т. 1 а.с. 12). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15 лютого 2024 року №75838986 (т. 3 а.с. 78-79). Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Як встановлено судом, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Фактично спадщину після [PERSON] також ніхто не приймав, оскільки він проживав один, за адресою його проживання інші особи не зареєстровані. Таким чином наявність спадкоємців, які б прийняли спадщину після [PERSON] , судом не встановлена. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спадкоємці майна померлого [INFO] [PERSON] за заповітом і законом відсутні, є всі підстави для визнання спадщини, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , відумерлою. Тому суд приходить до висновку, що вимоги Харківської міської ради в цій частині підлягають задоволенню. Спадщину [PERSON] необхідно визнати відумерлою, передавши майно територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України). Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). Встановивши наявність підстав для визнання спадщини відумерлою та, відповідно, перехід права власності на спірну квартиру до територіальної громади м. Харкова, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Харківської міської ради в частині витребування спірної квартири від відповідача [PERSON] . При цьому суд зауважує, що задоволення позову в частині позовних вимог про визнання спадщини відумерлою має наслідком набуття права власності на спірне майно за територіальною громадою м. Харкова, що в свою чергу має наслідком витребування зазначеного майна від добросовісного набувача. Вирішуючи позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну квартиру, а також про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, суд бере до уваги, що такі позовні вимоги заявлені разом з вимогами про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та іпотечного договору від 27 лютого 2018 року. Визнання недійсними вказаних договорів одночасно зі скасуванням рішень державного реєстратора, ухвалених на підставі вказаних договорів, є ефективним способом захисту права позивача. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час розгляду справи судом) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі Тому наявність в Державному реєстрі прав відомостей про реєстрацію право власності на спірну квартиру за [PERSON] та відомостей щодо обтяження цього майна може бути підставою для подальших дій з цим нерухомим майном. Відповідно до приписів ч. 3 статті 26 Закону (в редакції, що діє на час розгляду справи) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Оскільки державна реєстрація права власності на спірну квартиру та обтяження спірної квартири зареєстровано на підставі документів, які судом визнані недійсними, з метою повернення відповідних прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, відповідні рішення реєстратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та про реєстрацію обтяження цього нерухомого майна необхідно скасувати. Тому позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора також підлягають до задоволення. На підставі викладеного позов Харківської міської ради підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved