Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

позивач звернувся\~в суд\~з позовом\~до відповідача\~про стягнення\~страхового відшкодування\~в порядку\~регресу у\~розмірі 5498,37\~гривень та витрат пов`язаних із встановленням розміру збитків у розмірі 1303,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.10.2022 року о 12 год. 10 хв. по [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Галицького районного суду м.Львова від 31.10.2022 року, відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, натомість цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 206361091). Потерпілий вчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 24.10.2022 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 04.11.2022 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП склала 5498,37 гривень. Розрахунок та виплата відшкодування проводилось на підставі Висновку № 110 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] , наказу № 3/12187 від 04.12.2022 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, довідки № 1 від 03.12.2022 року. Крім того, позивачем понесені витрати пов`язані із встановленням розміру збитків на суму 1303,0 гривень. Загальний розмір витрат Моторного (транспортного) страхового бюро України складає 6801,37 гривень. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 5498,37 гривень. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5498,37 гривень, витрати пов`язані із встановленням розміру збитків на суму 1303.0 гривень, а також судові витрати. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява поступила до суду 04.06.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.07.2024 року, розгляд справи відкладено на 05.09.2024 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. Представник позивача в судове засідання 05.09.2024 року не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, 09.07.2024 року подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений всіма можливими засобами про час і місце розгляду справи. Відзиву на позов та/або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.09.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2022 року о 12 год. 10 хв. по [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди транспортні\~засоби зазнали\~механічних пошкоджень з матеріальними збитками, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Галицького районного суду м.Львова від 31.10.2022 року (а.с.17-18, 22-23). Постановою Галицького районного\~суду м.Львова\~від 31.10.2022\~року у справі № 461/5409/22, [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.22-23). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність потерпілого [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 206361091). Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24.10.2022 року, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MITSUBISHI\~LANCER»\~р.н.\~ [NUMBER] на момент настання ДТП, 03.10.2022 року не була застрахована (а.с.17-18). Власником автомобіля марки «AUDI A3» р.н. [NUMBER] , є [PERSON] 24 жовтня 2022 року Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України отримало повідомлення про настання страхового випадку від потерпілої особи [PERSON] (а.с.17-18). Крім того, [PERSON] 04.11.2022 року звернувся із заявою до Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~України про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 03.10.2022 року о 12 год. 10 хв. по вул.Таманська,5 у м.Львові за участю автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] \~та автомобіля\~марки «AUDI\~A3»\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] (а.с.16). Згідно висновку судового експерта Галамай Я.І. № 110, складеного 16.11.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI\~A3»\~р.н.\~ [NUMBER] станом на дату оцінки 14.11.2022 року з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ, становить 5498,37 гривень без ПДВ (а.с.24-28). Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 04.12.2022 року, довідкою № 1 від 03.12.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зазначено відшкодувати потерпілому [PERSON] шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5498,37 гривень. Платіжною інструкцією № 936723 від 07.12.2022 року перераховано страхове відшкодування на користь потерпілої особи [PERSON] у розмірі 5498,37\~гривень (а.с.13, 31-32). Крім того, позивачем були понесені витрати, пов`язані із встановленням розміру збитків у сумі 1303,0 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією\~№ 936196\~від 18.11.2022\~року (а.с.13). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхового бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 5498,37гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 936723 від 07.12.2022 року. У цій справі МТСБУ здійснив відшкодування регламентної виплати потерпілій у ДТП особі за страховика винної особи з посилання на те, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП не була застрахованою. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На даний час у добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. Як вбачається\~з вищенаведеного,\~право регресної\~вимоги виникло\~у Моторного\~(транспортного)\~страхового бюро\~України з моменту виплати страхового відшкодування у розмірі 5498,37 гривень, тобто з 07.12.2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 936723 від 07.12.2022 року (а.с.13). Судом встановлено, що шкода, яка заподіяна відповідачем, позивачем відшкодована потерпілій стороні, внаслідок чого до позивача перейшло право зворотної вимоги по сплаті страхового відшкодування. Враховуючи наведене, а також розмір заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5498,37\~гривень та витрат пов`язаних із встановленням розміру збитків у розмірі 1303,0 гривень, сплата яких підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с.13, 29). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.12).

Outcome: approved