Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

В травні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» в якому просив визнати припиненою іпотеку згідно договору іпотеки до кредитного договору № 014/1179/82/722 від 03.06.2006 року щодо житлового будинку та земельної ділянки площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати заборону на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.07.2006 року між батьком позивача - [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки № 1315, відповідно до якого батько позивача, будучи майновим поручителем [PERSON] , передав в іпотеку житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] . 11.07.2006 року приватним нотаріусом Шевчук Зоєю Миколаївною була здійснена заборона на нерухоме майно батька позивача. Вказує, що 13.04.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/223/17 було задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме: стягнуто з [PERSON] на користь банку 115246,86 доларів США, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на майно батька позивача - житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] . Однак, 26.12.2017 року постановою Київського апеляційного суду рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.04.2017 року скасовано та ухвалено постанову про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно. 06.05.2020 року постановою Верховного Суду постанову Апеляційного суду Київської області від 26.12.2017 року залишено без змін. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до Обухівської нотаріальної контори, однак державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] , так як вони перебувають під забороною та роз`яснив право звернення до суду. Ухвалою судді від 27.05.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив суду не направив. Третя особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 01.11.1995 року [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,301 га в [ADDRESS] на підставі рішення Жуківцівської сільської ради народних депутатів Обухівського району Київської області. 09.04.1999 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-KB № 102081. 17.05.2006 року на підставі рішення виконкому Жуківцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 20 від 05.05.2006 року [PERSON] отримав свідоцтво на право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1179/82/722, відповідно до якого банком було надано позичальнику кредит в розмірі 100000 доларів США, зі щомісячною сплатою процентів в розмірі 12% річних з терміном повернення до 03 липня 2016 року. 03.07.2006 року [PERSON] уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» договір іпотеки, який забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/1179/82/722 від 03.07.2006 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником. З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 11.07.2006 року за № 3446426, 3446329 приватний нотаріусом Шевчук З.М. здійснена заборона на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] . 13.04.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/223/17 було задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме: стягнуто з [PERSON] на користь банку 115246,86 доларів США, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на майно батька позивача - житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,301 га за адресою: [ADDRESS] . 26.12.2017 року постановою Київського апеляційного суду рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.04.2017 року скасовано та ухвалено постанову про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно. 06.05.2020 року постановою Верховного Суду постанову Апеляційного суду Київської області від 26.12.2017 року залишено без змін. Суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 01.04.2024 року листом державного нотаріуса Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. позивача повідомлено, що під час перевірки нотаріусом були виявлені заборони на нерухоме майно № 3446329 та № 3446426, зареєстровані 11.07.2006 року нотаріусом Шевчук З.М., відтак видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку буде призупинена. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Отже, іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення Конституційного Суду України від 14.07.2020 у справі № 8-р/2020). Підстави припинення іпотеки визначені ЦК України та Законом України «Про іпотеку». Так, ч. ч. 1-2 ст.593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно з ч. 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. У пункті 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)». З наведеного слідує, що під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника, вимог кредитора та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. В грудні 2017 року Апеляційний суд Київської області переглядаючи рішення Обухівського районного суду у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року та звернення стягнення на майно встановив, що банком не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які підтверджують отримання [PERSON] коштів в сумі 100000 доларів США та відмовив в позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Договір іпотеки між банком та [PERSON] було укладео 03.07.2006 року на забезпечення виконання вимог вказаного кредитного договору №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року. За таких обставин, доводи позивача та встановлені в ході розгляду справи обставини, дають підстави для висновку про відсутність правових підстав для подальшого існування іпотеки та свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved