Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Представник позивача, адвокат Фельський С.Л. звернувся\~до суду\~із вищезазначеним позовом, який обґрунтований тим, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла частина домоволодіння [ADDRESS] . Вищезазначене домоволодіння належало дідусеві померлого, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, який помер [INFO] . Ще за життя, відповідно до договору дарування від 20 квітня 1991 року [PERSON] подарував [PERSON] 27/100 часток вищезазначеного домоволодіння. Крім того, після смерті [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого [PERSON] отримував у спадок будинок за адресою [ADDRESS] . 21 грудня 2022 року [PERSON] та її донька [PERSON] , подали заяви про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. Відповідач, [PERSON] (мати [PERSON] ), від своєї частини спадщини відмовилась на користь позивачів. 12 грудня 2023 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 27/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (тобто на подаровану частину домоволодіння). Кожній по 27/200 частин. 04 січня 2024 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Білої Т.С., про видачу-свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою [ADDRESS] ., який зазначено у заповіті [PERSON] з метою оформлення 21/100 частини домоволодіння що залишилось. 04.01.2024 року нотаріусом винесено постанову, про відмову у вчиненні нотаріальних дій, де зазначено, що спадкодавцем [PERSON] прийнято спадщину (за заповітом) після померлого дідуся [PERSON] , але він не оформив своїх спадкових прав. До того ж, заявницею не надано документ за яким можливо було б встановити факт належності (зазначеного у заповіті) житлового будинку [ADDRESS] , померлому [PERSON] . З документів вбачається, що [PERSON] , згідно рішення виконавчого комітету Шевченківського районної ради народних депутатів від 17 березня 1983 року отримав право власності на самостійно збудований будинок «Г» на території домоволодіння за адресою [ADDRESS] . У технічному паспорті, а саме експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера «Г» зазначена його адреса [ADDRESS] . Навіть прописку [PERSON] отримав [ADDRESS] . Цей факт підтверджується пропискою самої позивачки, зазначено у паспорті. На штампі зазначено [ADDRESS] . Тобто, з врахуванням розміщення на території домоволодіння двох житлових будинків реєстраційна служба, БТІ та інші служби зазначали адресу будинку з використанням літери «А». Виходячи з цього, [PERSON] , складаючи заповіт зазначив адресою свого будинку, [ADDRESS] . Але, згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», приватному нотаріусу, зазначено що інвентаризація житлового будинку за адресою [ADDRESS] , ніколи не проводилась. На підставі вищевказаного просить визнати за [PERSON] право власності на 21/200 частини домоволодіння [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 21/200 частини домоволодіння [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачам строк для подання відзиву. Також задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] , дата смерті [INFO] . На виконання ухвали від 26.02.2024 від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. надійшла копію спадкової справи №48/2022 після померлого [PERSON] .. Ухвалою суду від 15.05.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення кореспонденції за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставини справи, враховуючи позицію відповідача про визнання позову, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1, ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.07.2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2016. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07.09.2001, актовий запис №907 виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] , дружина змінила прізвище після одруження на [PERSON] . [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.06.2007 виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 707. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла частина домоволодіння [ADDRESS] . Вищезазначене домоволодіння належало дідусеві померлого, [PERSON] який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя 19.10.1995, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Шевченківським ЗАГС 12.03.1976, свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 12 липня 1988 року. Відповідно до договору дарування від 20 квітня 1991 року [PERSON] подарував [PERSON] 27/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . Для отримання спадщини, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулися у строк визначений законом до нотаріуса з заявою про прийняття спадкового майна за законом. Відповідачка [PERSON] , спадкоємець за законом, надала заяву до приватного нотаріуса про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після її рідного сина померлого [PERSON] .. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.12.2023 року [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по 1/2 частки на 27/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , оскільки прийняли спадщину після [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишив заповіт складений 03.02.1990, зареєстрований за №І-517, відповідно до якого [PERSON] отримував у спадок будинок за адресою [ADDRESS] . В грудні 2023 позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої О.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що належав дідусеві, [PERSON] . Однак, постановою нотаріуса від 04.01.2024 № 1/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ), після померлого чоловіка - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав за заповітом, посвідченим 5-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 03 лютого 1990 року за реєстром №1-517, після померлого «19» жовтня 1995 року [PERSON] . Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ст. 548 ЦК України ( в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до довідки виданої Шевченківською районною адміністрації 15.10.1996 за №04/31-85 [PERSON] протягом 6 місяців після смерті дідуся [PERSON] здійснював догляд за будинком за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73750209 від 29.08.2023 за запитом [PERSON] інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Відтак, [PERSON] , вступив в управління та володіння майном та прийняв спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , до якої увійшла 21/100 частина домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин щодо виникнення права власності на спадкове майно у спадкодавців поширюються дії норми ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Згідно рішення виконавчого комітету Шевченківського районної ради народних депутатів від 17 березня 1983 року [PERSON] отримав право власності на самостійно збудований будинок Г на території домоволодіння за адресою [ADDRESS] . У технічному паспорті, а саме експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера Г зазначена його адреса [ADDRESS] . З врахуванням розміщення на території домоволодіння двох житлових будинків реєстраційна служба, БТІ та інші служби зазначали адресу будинку з використанням літери А. Виходячи з цього, [PERSON] , складаючи заповіт зазначив адресою свого будинку, [ADDRESS] . Однак, згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №4419 від 30.08.2023, зазначено що інвентаризація житлового будинку за адресою [ADDRESS] , ніколи не проводилась. Таким чином, [PERSON] , прийняв спадщину за заповітом після [PERSON] , до якої увійшла 21/100 частина домоволодіння [ADDRESS] (яка належала [PERSON] на момент смерті), але не оформив права власності за свого життя. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 21/200 частини домоволодіння [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, після померлого [PERSON] кожній, належить задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved