Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальність «Коллект Центр» звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021 у розмірі 48282,00 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 11.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 3205314, згідно з умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 8000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 6000 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом перерахування на вказаний відповідачкою картковий рахунок. [PERSON] зі свого боку не виконала умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, зокрема, за договором про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. Загальний розмір заборгованості відповідача по вказаному кредитному договору станом на 10.05.2024 становить 74320,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 64800,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1520,00 грн. - заборгованість за комісією. Як вказано у позові, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 48282,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 38762,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1520,00 грн. - заборгованість за комісією. Порушення відповідачкою зобов`язань по укладеному договору, зумовило звернення ТОВ «Коллект Центр» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14.06.2024 позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Заходи забезпечення позову не вживались. 19.07.2024 до суду від представника відповідачки - адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №3205314 відмовити частково. Зазначила, що позивачем не надано доказів направлення відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги спочатку від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а потім від останнього до ТОВ "Коллект Центр". Зважаючи на те, що Відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №3205314 від 11.08.2021 року - [PERSON] не здійснювала погашення заборгованості на рахунок Позивача. Вказала, що долучений до матеріалів справи Договір про споживчий кредит №3205314 не містить електронного підпису, або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення відповідачки на прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 3205314, в даному випаду це лише текст акцепту, який складений позивачем одноособово. Належні докази підписання договору №3205314 про надання кредиту від 11.08.2021 [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в матеріалах справи відсутні. Надана відповідачем довідка про ідентифікацію, відповідно до якої [PERSON] отримала одноразовий ідентифікатор V20299, не є таким доказом. Відсутній будь-який зв`язок між довідкою про ідентифікацію та погодженням умов кредитного договору, адже сам по собі кредитний договір не містить жодного підпису позичальника. Така довідка не свідчить про те, що на момент укладення договору позичальник була ознайомлена саме з тими умовами, які містяться в кредитному договорі. Тексту кредитного договору відповідачка взагалі не бачила, коли заповнювала форму на сайті про отримання коштів у користування строком на 30 днів. Відсутність електронного підпису відповідачки на договорі суперечить нормам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про те, що відповідачка не погодила умов договору, на які посилається позивач. При оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування, після її оформлення відповідачці не було надано примірник кредитного договору. Відповідачці лише відомо, що кредитна лінія оформлена строком на 30 днів. Відтак, з наданих позивачем документів неможливо встановити наявність волевиявлення [PERSON] погодження умов кредитування, які були викладені в договорі, а саме проценти за користування та комісію. Вважає, що нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідачка вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначила, що нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим, про що свідчить судова практика. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ст. 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Щодо строку договору вказала, що пунктом 1.3 Кредитного Договору визначено одну з істотних умов цього договору, а саме - строк позики 30 днів, з 11.08.2021. Отже, в даному випадку договір було укладено 11.08.2021 строком на 30 днів від дати отримання кредиту. Таким чином, нарахування відсотків було можливим виключно в межах 30 днів від дати отримання позичальником грошових коштів. У позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» вважає правомірним нарахування відсотків у розмірі 48282,00 грн., посилаючись на пролонгацію долговору. Однак, жодних договорів про пролонгацію користування позикою відповідачем не підписувалось, що свідчить про незмінність строку умов договору. Матеріали справи також не містять додаткового договору про пролонгацію договору Позики №3205314 електронним підписом. За умовами кредитного договору пролонгація мала б здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції (оферти) позичальника про це. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальник у період з дати укладення договору не здійснив оплату суми нарахованих процентів. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №3205314 від 11.08.2021 матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, відповідач вважає недоведеними твердження позивача про пролонгацію дії кредитного договору та заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом. Частиною 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідачка заперечує щодо погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту понад 30 днів. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні. Щодо вимог про стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії) в сумі 1520,00 грн., вважає їх незаконними, оскільки зі змісту кредитного договору неможливо встановити, за що саме, за які послуги, надані банком, стягується комісія. Отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 1520,00 грн. є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Вказана сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена. Отже, оскільки відповідачка не заперечує укладення між сторонами договору, слід дійти висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь позивача заборгованості лише за тілом кредиту. Відповідач заперечувала проти розміру заявлених судових витрпат позивача на правничу допомогу, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки ця справа не є складною, характер вимог, відноситься до розповсюдженої категорії цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а наявні у ній процесуальні документи не є складними та не потребують значних витрат часу для їх складення. Крім того, позовна заява є досить шаблонною з урахуванням кількості боржників за однаковими примірниками кредитного договору. Крім того, представник відповідача вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи - за підготовку відзиву на позовну заяву - 4500 грн., та які очікується понести - у зв`язку із розглядом справи - 5000 грн. за участь адвоката у судових засіданнях. Докази понесення судових витрат будуть надані суду до закінчення судових дебатів у справі. 26.07.2024 до суду представником позивача було подано письмові пояснення, у яких він просив позовну заяву до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі, відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. Щодо укладення кредитного договору зазначив, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на яку в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заяві-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. З довідки про ідентифікацію вбачається, що одноразовий ідентифікатор було направлено відповідачці на номер телефона, зазначений нею в заяві анкеті. Даним ідентифікатором було підписано кредитний договір. Даний номер телефону вказаний Відповідачем у відзиві на позовну заяву. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачкою не надані. Підписанням (акцептом) оферти відповідачка також підтвердила, що вона повністю ознайомилась з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 8000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №53474797 від 11.08.2021. Отримувач коштів - відповідач, призначення - кошти згідно договору 3205314. Без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги за договорами, за якими позивач набув прав вимоги, представник позивача вказав, що зазначені договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. Крім того, повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо тверджень відповідачки про незаконність стягнення комісії за надання кредиту вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом безумовно та однозначно передбачено право позивача (як Кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором. Комісія за надання кредиту була відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Таким чином, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і Відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від Відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Щодо розрахунку заборгованості зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. На думку представника позивача, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача вказав, що у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Проте, матеріали справи не містять клопотання Відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених Позивачем. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, а лише заперечує проти реальності таких витрат. Так, позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи у суді в тому числі і 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Щодо витрат на правову допомогу на користь відповідача, які він поніс, становить 4500,00 грн. та ще очікує понести у зв`язку з розглядом справи - 5000,00 грн. представник позивача вважає, що дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих Відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження та є малозначною. Дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. До відзиву не додано детального опису наданих послуг (виконаних робіт), акту приймання-передачі послуг. Відзив на позовну заяву підписаний самим відповідачем, а до відзиву не додано документів, які підтверджують повноваження адвоката. Відмітив, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, представник позивача просив відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. 02.09.2024 до суду від представника відповідачки - адвоката Скользнєвої В.В. надійшли додаткові пояснення у справі, зміст яких відтворює зміст відзиву на позов. Зокрема, вважає неспроможними доводи позивача про передбачену кредитнеим договором автопролонгацію останнього, оскільки таких положень договір не містив. Стверджує, що наявність заборгованість та її розмір (у т.ч. розмір процентів) не можуть бути підтверджені розрахунком, який не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях на відзив. Представниця відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві та додаткових поясненнях у справі. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, зазначає наступне. Судом встановлено, що 11.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3205314, відповідно до п. 1 умов якого: відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн.; строк надання кредиту 30 днів з 11.08.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 10.09.2021; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника з кредитом, складає 15520,00 грн; комісія за надання кредиту - 1520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 6000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5.00 % від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом (а.с. 6-10). Відповідно до п. 2.1 умов договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3. вказаного договору передбачені умови пролонгації строку кредитування, у т.ч. стандартної (п. 2.3.1.2). Згідно із п. 4.2. договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою в п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченою п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.1 кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитних договорів або інформація з посиланням на них є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2 кредитного договору). За змістом п. 6.3 кредитних договорів позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору, про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитних договорів, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Додатком №1 до договору про споживчий кредит №3205314 від 11.08.2021, визначено Графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 10.09.2021. в розмірі 15520,00 грн. з яких: 8000,00 грн. сума кредиту; 6000,00 грн. проценти за користування кредитом; 1520,00 грн. комісія за надання кредиту (зворотній бік а.с. 10). Вказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту № 3205314 від 11.08.2021, який є Додатком № 2 до Договору (а.с. 11) та в анкеті-заяві на кредит № 3205314 від 10.08.2021 (а.с. 12). Згідно з копією довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідачка [PERSON] підписала кредитний договір №3205314 від 11.08.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V20299, який був відправлений 11.08.2021 на номер телефону 380508806192 (а.с. 13). Згідно з копією платіжного доручення № 53474797 від 11.08.2021 АТ КБ «ПриватБанк» провело платіж згідно договору №3205314 у сумі 8000,00 грн на картку одержувача коштів [PERSON] , код [NUMBER] (зворотній бік а.с. 13). 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 18-20), згідно якого останнім за плату відступається право грошової вимоги до Боржників, в т.ч. до відповідачки, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу (а.с. 21-22) та вигятом з нього (а.с. 23) 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 24-26), згідно з яким останньому за плату відступається право грошової вимоги до Боржників, в т.ч. до відповідачки, що підтверджується реєстром боржників до договору відступлення (а.с. 27-28) та витягу з нього (а.с. 29). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором №3205314, укладеним з [PERSON] , заборгованість станом на 30.11.2023 складає 39520,00 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 30000,00 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 1520,00 грн. - заборгованість з простроченої комісії (а.с. 14-15). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за договором про споживчий кредит №3205314, заборгованість станом на 10.01.2023 складає 74320,00 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту (за тілом кредиту); 30000,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 1520,00 грн. - заборгованість з комісії; 0,00 грн - нарахованих 3% річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами (а.с.16). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір було укладено в електронній формі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому, заміна кредитора та неповідомлення боржника, не звільняє останнього повернути кредитні кошти первісному кредитору. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги, суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021 та є належним позивачем у цій справі про стягнення з відповідачки заборгованості за цим договором. Судом встановлено, що факт отримання кредитних коштів у сумі 8000,00 грн. відповідно до умов вказаного договору № 3205314 від 11.08.2021 відповідачкою не заперечується та підтверджений матеріалами справи. Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачкою суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими їй коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованостей, як і не надано контррозрахунку. При цьому суд встановив, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів мав місце та остання погодилася на сплату заборгованості за тілом кредиту. Перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача також знайшов свої підтвердження. Оскільки відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 8000 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану нею при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту в розмірі - 8000 грн. на користь ТОВ «Коллект Центр». Щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з [PERSON] відсотків за договором про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021, суд зазначає наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору про споживчий кредит № 3205314 від 11.08.2021 кредит надається у сумі 8000 грн. строком на 30 днів з 11.08.2021 по 10.09.2021. Пунктом 1.5 Договору визначено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7250.00 грн. в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15520.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним. Відпоідно до п.п. 2.2.1 Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Пунктом 2.2.2, визначено, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим, ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (п.п. 2.2.3. договору). Водночас, у графіку платежів за договором про споживчий кредиту № 3205314 від 11.08.2021, який є Додатком № 1 до договору, у паспорті споживчого кредиту № 3205314, який є Додатком № 2 до договору та у анкеті-заяві на кредит № 3205314 від 10.08.2021 сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 15520 грн. Строк повернення кредиту - 30 днів з моменту отримання кредиту 10.09.2021. Комісія за надання кредиту 1520 грн. нараховується одноразово та проценти за користування кредитом у сумі 6000 грн. нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 6-12). Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті-заявці, у договорі про споживчий кредит, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 30 днів та дата повернення кредиту 10.09.2021, визначено нараховані проценти та комісію, які підлягають обов`язковій сплаті за користування кредиту у сумі 7520 грн., тоді як за змістом п 2.4.1 та п. 2.4.2 умов договору визначено, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п.3.2.5 Договору. Таким чином, договором одночасно з визначеним строком кредитування, передбачено продовження (пролонгації) строку кредитування до невизначеної дати. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору). Згідно з ч.6 ст.509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки відсотків після спливу строку кредитування - 10.09.2021, оскільки умови договору в цій частині є суперечливими. Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачкою додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору). Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] не повернула кредит, наданий їй у розмірі 8000 грн., з відповідачки на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 3205314 від 10.08.2021 у розмірі 15520,00 грн., з яких 8000 грн. - сума боргу за тілом кредиту, 1520 грн. - комісія з надання кредиту та 6000 грн. - відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування (30 днів з моменту отримання кредиту), які були узгоджені та нараховані їй на 30 день з моменту отримання кредиту. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Представництво та захист позивача здійснювало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс», на підставі договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року. Згідно витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 03.05.2024 адвокатським об`єднанням надано правову допомогу на загальну суму 13000 грн.. Відповідачем або його представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. Крім того, до закінчення судових дебатів у справі, представником відповідача не надано суду доказів понесення судових витрат стороною відповідача, про що зазначалося у відзиві на позов. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, відсоток задоволених вимог становить (15520 грн. / 48282 грн.) * 100 = 32,14%. Таким чином судовий збір підлягає стягненню у розмірі (3028 грн. * 32,14%) = 973,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі (13000 грн. * 32,14%) = 4178,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial