Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

19.02.2024 року позивач в особі представника звернувся до суду з даним позовом. В позові позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 року по 31.12.2023 року в розмірі 39771,92грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено. Відповідач [PERSON] є власником квартири та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2008 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір №601315360 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг, являється виконавцем комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. В період\~з 01.01.2019\~року по\~31.12.2023\~року позивач\~надав відповідачам\~житлово-комунальні\~послуги за\~адресою: [ADDRESS] . Однак,\~відповідачі рахунки на оплату спожитої житлово-комунальної послуги не сплачували, в результаті чого, за період з 01.01.2019 року по 31.12.2023 року у відповідачів утворилась заборгованість\~в загальному\~розмірі \~39771,92 грн. Ухвалою суду від 23.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. 06.05.2024 року від відповідачки [PERSON] в особі представника надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку суми позову. А також вважає, що сплив строк позовної давності, що застосовується до даних спірних правовідносин. 11.07.2024 року від відповідачки [PERSON] в особі представника надійшли доповнення до відзиву, в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до неї, оскільки вона не є власником квартири, не проживає в ній з 2016 року, та з 2022 року по теперішній час перебуває за кордоном. 01.08.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначив наступне. Відповідачка [PERSON] з 08.06.2002 року зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , до якої Концерн «МТМ» надає житлово-комунальні послуги, а відтак вона несе солідарну з власником квартири відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Представник позивача в судове засідання не прибула, надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час, день та місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності Концерну «МТМ» - є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] з 14.01.2010 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №640211 від 13.06.2024 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 24.03.2011 року є квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №640266 від 13.06.2024 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 08.06.2002 року є квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №640281 від 13.06.2024 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 24.03.2011 року є квартира за адресою: [ADDRESS] . За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно довідки Концерну «МТМ» від 08.02.2024 року за особовим рахунком [NUMBER] обліковується борг за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.01.2019 року по 31.12.2023 року в загальному розмірі 39771,9231 965,69 грн, з них: заборгованість станом на 01.11.2021 року в розмірі - 20 685,62 грн.; за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі - 10 6256,36 грн. З розрахунку основного боргу вбачається, що відповідачі періодично вносили на рахунок Концерну «МТМ» платежі за житлово-комунальні послуги. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону №2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону №1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. 01.02.2008 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII), який діє з 01.05.2019 року, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ч.\~7\~ст.\~14 Закон №2189-VIII, \~до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організацій договірних відносин, визначених ч.\~1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.\~5\~ст.\~13 цього Закону. Частиною 5 статті 13 Закон №2189-VIII встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 02.10.2021 року на виконання вимог Закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір №601315360 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. У статті 1 Закону №1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону №2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII), споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі ст. 13 Закону №1875-IV, ст. 5 Закону №2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Також, ч. 4 ст. 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У ст.ст. 19, 25 Закону №2633-IV зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 20 Закону №2633-ІV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Отже, оскільки відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у вказану вище квартиру має бути стягнута з нього, як з власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг, які надає позивач до квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вони зареєстровані, тому вони несуть солідарну з власником квартири відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком основного боргу, довідкою щодо заборгованості, які підписані уповноваженими особами. Належних і допустимих доказів на спростування суми боргу відповідачі суду не надали. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким встановлено, що під час карантину, строки, визначені зокрема ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236, зі змінами дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року. З 24.02.2022 року по день розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, під час якого, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строки, визначені зокрема ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк його дії (ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, в редакції, що діяла на час звернення до суду). Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46 гс 22). Позивач звернувся з позовом до суду - 19.02.2024 року, з вимогою про стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 року по 31.12.2023 року Тому строк на звернення з вимогами про погашення заборгованості за щомісячними платежами, нарахованими з січня 2019 року, з урахуванням вищевказаних норм права про продовження строків не сплив. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги повністю не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2422,40грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: approved