Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Аворник Л.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним заповіт від 28.07.2022 [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 167. В обґрунтування позову, підстави якого було змінено відповідно до заяви від 19.04.2024, зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка була бабусею [PERSON] та проживала в житловому будинку [ADDRESS] , який увійшов до складу спадщини. Син [PERSON] та батько позивача помер [INFO] . Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] за правом представлення відповідно до статті 1266 ЦК України. Зі Спадкового реєстру № 27/2022 стало відомо про складення спадкодавицею заповіту від 28.07.2022, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 167, відповідно до якого все майно [PERSON] , де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачці [PERSON] 02.12.2022 відповідачка подала приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Крілю О.М. заяву про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] . Позивача спадкодавиця виховувала з дитинства, після смерті сина онук став для неї ріднішою людиною, які мали між собою доброзичливі стосунки. Через військову агресію Російської Федерації проти України та ведення в Україні воєнного стану спілкування [PERSON] , позивача та його матір`ю [PERSON] відбувалося телефоном, оскільки останні перебувають в Німеччині. Після початку війни [PERSON] говорила, що не дуже добре почувається, але не конкретизувала в чому саме це полягає. Наприкінці весни 2022 року в телефонних розмовах мовлення спадкодавці стало не чітким та незв`язним, стали проявлятися провали в пам`яті, загальмована реакція, неадекватне сприйняття реальності. Зі слів [PERSON] її відвідує лікар та призначає ліки, назву яких не могла сказати. Спадкодавиця не згадувала і нічого не казала про візит до нотаріуса, приїзд нотаріуса додому, складання заповіту. Остання телефонна розмова між позивачем та спадкодавицею відбулася 11.08.2022, під час якої остання майже не могла говорили і постійно перепитувала з ким розмовляє. Згідно з електронними записами в ЦБД ЕСОЗ НСЗУ 10.08.2022 лікарем Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 6 КНП «ЦПМСД № 9» [PERSON] визначено діагнози: «залізодефіцитна анемія» та «неврологічні захворювання, інші». Лікарем жіночої консультації КНП «Пологовий будинок № 4» ЗМР [PERSON] встановлено діагноз: «виразка вульви». 19.08.2022 [PERSON] госпіталізована до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР, де й померла [INFO] . Згідно з записами в медичній картці [PERSON] перебувала у важкому стані. Згідно з відповіддю директора КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР від 21.02.2023 клінічний діагноз [PERSON] : Абдомінальний ішемічний синдром. Гематома передньої черевної стінки. Гемоперитонеум. Злуковий процес правої здухвинної ділянки. Двобічна полісегментарна пневмонія. Вторинна лейкопенія. Тромбоцитопенія зпоживання. Анемія складного ґенезу. ІХС: дифузійний кардіосклероз. СН 2А ГБ 2ст. Енцефалопатія складного ґенезу. Гіпотиреоз. ГКС? Гостра поліорганна недостатність. В протоколі патолого-анатомічного дослідження [PERSON] № 497 від 02.09.2022 КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР: 1. Спайкова хвороба черевної порожнини. 2. Кишкова непрохідність. Операції 19.08.2022 та 25.08.2022. Енцефалопатія складного ґенезу. Набряк-набухання головного мозку. Безпосередня причина смерті: інтоксикація. Клінічно-патолого-анатомічний епікриз: хвора [PERSON] померла від спайкової хвороби черевної порожнини з ознаками кишкової непрохідності. Перебіг захворювання ускладнився розвитком двобічної пневмонії та енцефалопатії складного ґенезу (інтоксикаційної, гіпоксичної і дисциркуляторної). Ендогенна інтоксикація та легенево-серцева недостатність послужили безпосередньою причиною смерті. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 06.03.2024 Запорізької філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на період складання заповіту від 28.07.20122 [PERSON] виявляла ознаки психічного розладу у вигляді астенічного органічного розладу складного ґенезу (судинного, гіпоксичного). Фактичні обставини справи вказують на те, що [PERSON] склала заповіт під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки мала низку захворювань, які значно погіршили її фізичний стан, страждала на психічний розлад, стан її здоров`я характеризувався як важкий. Через три тижні після складання заповіту спадкодавиця була госпіталізована до лікарні у вкрай важкому стані, де й померла. Помилка, під впливом якої [PERSON] вчинила заповіт полягає в тому, що вона не розуміла природу цього правочину та не розуміла правових наслідків складеного нею заповіту. Вказані обставини є підставою для визнання заповіту недійсним. Відповідачка подала заперечення на заяву про зміну підстав позову про визнання заповіту недійним, які суд сприймає як відзив, в якому зазначила, що на протязі більше 10 років [PERSON] до лікарів не зверталася. Лише 10.08.2022 уклала декларацію з сімейним лікарем амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 6 КНП «ЦПМСД № 9» [PERSON] , того ж дня оглянута лікарем та відносно якої визначено діагнози. Також того ж дня лікарем жіночої консультації КНП «Пологовий будинок № 4» ЗМР [PERSON] встановлено діагноз [PERSON] . Не відповідають дійсності пояснення представника позивача про те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті [PERSON] , оскільки вона також є донькою [PERSON] , про що обізнані він та мати позивача [PERSON] . В період з 2002 року до 2004 року її мати [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах та вела спільне господарство з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , від якого [INFO] народилася вона. За згодою батьків мати зареєстрована як мати одиначка та прізвище батька на підставі статті 135 СК України в її свідоцтві про народження записано « [PERSON] », по батькові « [PERSON] ». З моменту її народження [PERSON] визнавала її як своєю онукою, приїздила до неї, привозила подарунки та солодощі, щорічно була у неї на дні народженні. Її мати [PERSON] та [PERSON] мали гарні відносини між собою. Їй було відомо, що до її народження у батька був зареєстрований шлюб з [PERSON] , у період якого народилася донька [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] вона та позивач познайомилися у бабусі [PERSON] в її житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , де також були присутні її мати [PERSON] та мати позивача [PERSON] . [PERSON] неодноразово говорила їй та її матері про те, що зробить на неї заповіт. Зі слів бабусі їй відомо, що після смерті [PERSON] перерахувала на банківську картку матері позивача, як законного представника, під час їхнього проживання у Німеччині грошові кошти, після чого говорила, що позивач отримав від неї все, що вона хотіла йому дати. Смерть батька бабуся перенесла важко, після якої вона та її мати почали частіше бачитися з нею, підтримувати, допомагати. Її мати надавала [PERSON] будь-яку допомогу, в тому числі матеріальну, особисто сплатила встановлення пам`ятника на цвинтарі [PERSON] . Окрім заповіту бабуся власноруч написала записку її матері, в якій зробила розпорядження на випадок її смерті, зазначивши які речі та де саме їх брати на цей випадок. На час складання заповіту бабуся на стан свого здоров`я не скаржилася, до лікарів не зверталася, почувалася добре. За результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи № 91 від 06.03.2024 Запорізької філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на період складання заповіту 28.07.2022 [PERSON] могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим спростовуються твердження представника позивача про те, що [PERSON] не розуміла природу та правові наслідки складеного нею заповіту. Бабуся неодноразово скаржилася їй про те, що позивач з Німеччини майже зовсім не дзвонить їй після того як поїхав, не питає про її життя, здоров`я, навіть під час воєнних дій в Україні. Всі витрати по похованню [PERSON] взяла на себе її мати [PERSON] . Причиною смерті [PERSON] є кишкові спайки з непроходимістю, що виключає абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Підстави для визнання заповіту від 28.07.2022 недійсним відсутні. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 12.05.2023 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженню, призначено підготовче засідання. Ухвалою про витребування доказів від 07.06.2023 задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. копію оспорюваного заповіту, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кріля Олександра Михайловича копію спадкової справи № 27/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , витребувано у КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради медичну картку [PERSON] , виписку з медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого [PERSON] за період з 01.01.2021 до 31.08.2022, акт посмертної медичної експертизи (паталогоанатомічного дослідження) [PERSON] . Витребувані докази подані до суду 23.06.2023, 10.07.2023 та 11.07.2023. Ухвалою про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову від 13.07.2023 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою про витребування доказів від 13.09.2023 задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Національної служби здоров`я України інформаційні довідки із електронної системи охорони здоров`я стосовно [PERSON] , в тому числі інформацію про декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, звернення пацієнта за медичною допомогою, направлення лікарів, надані медичні послуги, встановлені діагнози та призначене лікування тощо за весь час від ідентифікації [PERSON] в електронній системі охорони здоров`я. Витребувані документи подані до суду 09.10.2023 та 06.11.2023. Ухвалою про витребування доказів від 20.11.2023 задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» довідку (виписку з медичної карти хворого тощо) про надання медичної допомоги [PERSON] із зазначенням скарг пацієнта, опису об`єктивного стану пацієнта та повного діагнозу (діагнозів); медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] . Витребувані докази суду не подані. Ухвалою про призначення експертизи від 05.02.2024 задоволене клопотання представника позивача про призначення експертизи, призначено посмертну психіатричну експертизу [PERSON] . Висновок експерта поданий суду 01.04.2024. Ухвалою про поновлення провадження у справі від 01.04.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 03.05.2024 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. З заявою про розгляд справи за їх відсутності не звертались. Представник позивача адвокат Аворник Л.В. в судовому засіданні просила задовольнити позов з урахуванням обставин, викладених у заяви від 19.04.2024. Також пояснила, що позивач ще до смерті батька проживав у Німеччині. Спілкувався з [PERSON] телефоном три рази на місяць, останній раз в липні 2022 року, а його мати [PERSON] - [INFO] . Позивач був неповнолітнім та не брав участі в утриманні [PERSON] . Вважає, що спадкодавиця мала намір укласти договір довічного утримання. В розмовах з позивачем та його матір`ю [PERSON] не було повідомлено про її утримання іншою особою. Про лікування [PERSON] позивачу стало відомо весною або літом 2022 року. [PERSON] не розуміла українську мову, що також свідчить про те, що при посвідченні заповіту вона могла помилитись щодо обставин, які мають істотне значення. Реєстр права власності на нерухоме майно наступного дня після складення заповіту, отже вважає що мав бути укладений договір довічного утримання. При посвідченні заповіту нотаріус роз`яснила спадкодавиці вимоги статті 1307 ЦК України, отже остання вважала, що укладає саме договір. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та просили відмовити у його задоволенні. Представник відповідачки адвокат Мосіна О.В. позов не визнала за обставин, викладених у запереченні на заяву про зміну підстав позову про визнання заповіту недійсним. Також пояснила, що [PERSON] повідомила відповідачці про те, що після її смерті позивачу не дістанеться її спадщина, оскільки вона переводила йому грошові кошти, внаслідок чого він не має права на її спадщину, а житловий будинок залишиться у спадок їй. У свідоцтві про її народження запис про батька зроблений зі слів матері [PERSON] . Вона весь час спілкувалася з бабусею, приїздила до неї, залишалася на ночівлю у неї. Після смерті її батька [PERSON] мати позивача [PERSON] приїжджала до [PERSON] за якоюсь довідкою. Бабуся займалася по господарству сама, інколи вона із матір`ю їй допомагали. Заповіт [PERSON] їй передала після його складання. З ким бабуся їздила до нотаріуса вона не знає. Інше спадкове майно відсутнє. [PERSON] до 11.08.2022 до лікарів не зверталася. Стан її здоров`я погіршився 10.08.2022. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Банковська Ю.В. в судовому засіданні пояснила, що 28.07.2022 до неї звернулася [PERSON] за вчиненням заповіту. Вона роз`яснила їй поняття заповіту та його наслідки. Твердження представника позивача щодо помилки в природі заповіту надумані, оскільки природа заповіту зазначена в ньому. Також нею було роз`яснено перелік осіб, які мають обов`язкову частку на спадщину. Заповіт вчинявся віч-на-віч з [PERSON] , оскільки це є нотаріальною таємницею. У неї не викликало сумнівів щодо дієздатності [PERSON] . Заповіт вчинявся в присутності [PERSON] . Не пам`ятає чи вчиняла інші нотаріальні дії за участю [PERSON] . Договір довічного утримання посвідчується в присутності обох сторін правочину. За відсутності однієї зі сторін договір довічного утримання не був би посвідчений. Середній час складання заповіту в середньому 40-45 хвилин. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Свідок відповідачки [PERSON] пояснив, що з позивачем не знайомий, відповідачка є його племінницею та хресницею. У 2017-2019 роках він приїжджав до відповідачки, де зустрічався з [PERSON] , яка є його тіткою. [PERSON] йому розповідала, що бажає заповісти своє майно відповідачці. Після цього він спілкувався із тіткою один раз на тиждень по телефону. 01.12.2021 його дружила їздила на день народження [PERSON] . Була розмова, що [PERSON] склала заповіт. Тітка скаржилася на ревматизм, поганий апетит, про лікарів нічого не казала, на психічний стан здоров`я не скаржилася. Після смерті сина в серпні 2015 року [PERSON] спілкувалася з відповідачкою та її матір`ю, позивача та його матір не бачив. Тітка розповідала, що поралася по господарству, народилася в Краснодарському краї, має середню освіту, працювала на хлібному та радіо заводах. Залишила спадщину відповідачці, тому що позивач забезпечений. Позивач та відповідачка для [PERSON] були онуками. Останній раз спілкувався з тіткою в серпні 2022 року. Свідок позивача [PERSON] пояснив, що позивач є його племінником, з відповідачкою не знайомий. У 2005 році його сестра [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , проживав у квартирі [PERSON] по [ADDRESS] . Народився позивач. Стосунки з сином [PERSON] та невісткою [PERSON] у [PERSON] були гарними. Навіть коли [PERSON] разом із матір`ю виїхав до Німеччини, [PERSON] завжди чекала онука. Розлучення батьків позивача не вплинули на його стосунки з бабусею. Батько позивача [PERSON] ніколи не розповідав, що має іншу дитину. [PERSON] спілкувалася з матір`ю позивача. Коли позивач приїжджав до міста Запоріжжя інколи проживав за місцем проживання [PERSON] . У 2022 році сестра розповідала, що у [PERSON] нормальний стан здоров`я, але інколи перепитувала по декілька разів інформацію. У серпні 2022 році за проханням сестри приїздив до [PERSON] , сусіди якої повідомили про її госпіталізацію екстреною (швидкою) медичною допомогою. У лікарні дізнався, що остання померла. Сестра розповідала, що коли вона останній раз намагалась зателефонувати [PERSON] , хтось взяв слухавку та поклав її. Про існування заповіту його сестра дізналася при подачі заяви про прийняття спадщини. Під час відвідування [PERSON] за місцем її проживання нікого не бачив. Його батьки також. Свідок відповідачки [PERSON] пояснила, що позивач є сином її колишнього чоловіка [PERSON] , з яким вона проживала без реєстрації шлюбу, відповідачка її донька. У 2002 році познайомилася з [PERSON] , проживали разом. В жовтні 2003 року у них народилася донька [PERSON] . За взаємною згодою з [PERSON] запис про батька в актовому записі про народження був зроблений з її слів. В подальшому вони з чоловіком розійшлися та [PERSON] одружився з іншою жінкою. Стосунки з [PERSON] не втрачали, остання завжди приїздила до них з донькою у гості, на всі дні народження. У 2015 році у ДТП загинув [PERSON] . [PERSON] дуже важко переживала втрату сина. Вона разом з донькою постійно підтримувала стосунки з [PERSON] , допомагали їх, спілкувалися з нею. Після смерті сина спадкодавиця хотіла залишити [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та вирішила скласти заповіт на користь її доньки, оскільки вона знала, що мати позивача буде оскаржувати в суді спадщину. Про наявність заповіту дізналася від [PERSON] у 2022 році. Після початку збройної агресії [PERSON] повідомила її, що виїжджати за межі країни не буде. Вона разом із дітьми також залишилася у місті Запоріжжя. У 2022 році [PERSON] склала заповіт на користь її доньки, про що повідомила їй. Знала, що до початку відносин з нею [PERSON] був одружений з іншою жінкою та має дитину. [PERSON] завжди тягнулася до життя, на стан здоров`я не скаржилася, до лікарів не зверталася. [PERSON] поралася по господарству, самостійно себе обслуговувала, на земельній ділянці обробляла землю, провалів у пам`яті ніколи не було. У серпні 2022 року приїхала до [PERSON] та побачила її незадовільний стан, зі згоди останньої викликала дільничного лікаря, який склав направлення на здачу аналізу крові. Пізніше [PERSON] опинилася у лікарні, де і померла. До лікарні супроводжувала [PERSON] вона. Зі слів [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що розлучення у останнього було складним, [PERSON] було прикро за деякі вчинки [PERSON] по відношенню до сина. Їй відомо про переказ [PERSON] грошових коштів в сумі 8\~000 доларів США онуку [PERSON] після його приїзду за свідоцтвом про смерть [PERSON] з метою отримання пенсії по втраті годувальника. Перед вчиненням заповіту [PERSON] повідомила, що [PERSON] своє вже отримав, а інше майно у спадок залишиться [PERSON] . На земельній ділянці, яка належала [PERSON] , займалась господарством інша жінка, яка є внутрішньо переміщеною особою. Заповіт [PERSON] їй віддала в серпні 2022 року. Свідок відповідачки [PERSON] пояснив, що з позивачем не знайомий, є сусідом відповідачки. По сусідству з ним проживала [PERSON] . Про те, що відповідачка є онукою [PERSON] дізнався від [PERSON] , який повідомив, що вона є його донькою. З 01.01.2022 до смерті у [PERSON] був гарний стан здоров`я, останній раз спілкувався з нею в серпні 2022 року, коли вона попросила його залізти у яму та зняти показання лічильника. Вона розуміла значення своїх дій, розмова була чітка, провалів у пам`яті ніколи не було, на стан здоров`я йому не скаржилася. Щодо розпорядження майном [PERSON] йому нічого не відомо. Окрім [PERSON] та [PERSON] родичів у [PERSON] не бачив, була також [PERSON] , яка займалася городом під час війни. Екстрену (швидку) медичну допомогу бачив один раз перед смертю [PERSON] . Свідок відповідачки [PERSON] пояснила, що з позивачем не знайома, відповідачка є онукою її колишньої сусідки [PERSON] , яка померла в серпні 2022 року. До смерті у [PERSON] був нормальний стан здоров`я, вона самостійно себе обслуговувала, ходила до магазину. Після смерті сина вона проживала сама. До лікарів не зверталася. Інколи її навідувала позивачка та її мати. [PERSON] інколи заходила до неї в гості. Під час розмови [PERSON] повідомила про складання заповіту на користь онуки [PERSON] , до нотаріуса їздила на таксі. Психічних розладів у [PERSON] не помічала, провалів у пам`яті не було. Зі слів [PERSON] їй відомо про онука, проте, вона його не знала та ніколи не бачила. 01.08.2022 [PERSON] завітала до неї на день народження, після чого вони вже не спілкувалися. Свідок відповідачки [PERSON] пояснила, що з позивачем не знайома, відповідачку знає. Відповідачка разом із матір`ю запропонували їй обробляти город у [PERSON] , на що вона погодилася. Займалася городництвом разом з [PERSON] під час спілкування з якою дізналася, що вона має двох онуків [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] самостійно поралася по господарству. Останній раз спілкувалася з [PERSON] 14.08.2022. Вона мала нормальний стан здоров`я. Зі слів [PERSON] їй відомо, що 10.11.2008 до неї приїжджав лікар, але з якого приводу їй не відомо. [PERSON] розповідала, що онук [PERSON] приїжджав до неї через рік після смерті батька [PERSON] , ображалася, що не дзвонив. Розповідала, що дуже любила невістку, яка є матір`ю позивача, проте, вона забрала квартиру та поїхала. Про заповіт їй нічого не відомо. Приїжджала до [PERSON] періодично через день-два. [PERSON] померла [INFO] . Представник позивача адвокат Аворник Л.В. заявила клопотання про допит свідка [PERSON] . Від допиту вказаного свідка представник позивача відмовилася в судовому засіданні та відмова була прийнята судом. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.03.1974 та свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] від 06.08.2013. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії [NUMBER] від 22.12.2015. Згідно з листом Управління державної реєстрації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.12.2022 № 74/05.2-37 «Щодо надання відповіді», довідкою Бюро запису актів громадянського стану від 20.07.1993 № Ж-І3, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.09.1986 спадкодавицею розірвано шлюб з [PERSON] та укладено шлюб з [PERSON] . В результаті укладення шлюбу спадкодавицею змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно від 02.05.2023 № 330980053 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14.07.2005 у справі № 2-4055/05 власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Позивач [PERSON] звернувся до органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії нотаріусам всім, кого це стосується, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено консулом Генерального консульства України в Дюссельдорфі [PERSON] . 28.07.2022 [PERSON] заповіла все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] , що підтверджується заповітом від 28.07.2022, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В, зареєстрованим в реєстрі за № 167. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 08.11.2022 № 70564358 та листом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кріль О.М. від 21.04.2023 № 113/01-16 «Щодо надання інформації» також підтверджується складання [PERSON] заповіту від 28.07.2022, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 167, а також те, що станом на 21.04.2023 єдиним спадкоємцем за заповітом, який подав заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] . 28.07.2022 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Банковської Ю.В. для посвідчення заповіту, що підтверджується реєстром для реєстрації нотаріальних дій в період з 18.01.2022 до 29.12.2022, справа № 02-33 том № 1, який був оглянутий судом та з нього зроблений витяг. [INFO] померла [PERSON] , причина смерті: кишкові спайки з непрохідністю, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2022 та довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 497 від 01.09.2022. Відповідно до договору-замовлення, фіскального чеку бюро ритуальних послуг замовником ритуальних послуг для померлої [PERSON] є [PERSON] вартість яких склала 14\~280 гривень. 10.10.2022 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М. заведена спадкова справа № 27/2022 після смерті [PERSON] . Згідно з листом КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради від 21.02.2023 № 41/06-1 «Про надання інформації» [PERSON] померла [INFO] в лікарні. Клінічний діагноз: Абдомінальний ішемічний синдром. Гематома передньої черевної стінки. Гемоперитонеум. Злуковий процес правої здухвинної ділянки. Двобічна полісегментарна пневмонія. Вторинна лейкопенія. Тромбоцитопенія зпоживання. Анемія складного ґенезу. ІХС: дифузійний кардіосклероз. СН 2А ГБ 2ст. Енцефалопатія складного ґенезу. Гіпотиреоз. ГКС? Гостра поліорганна недостатність. Відповідно до листа Національної служби здоров`я України від 06.11.2023 станом на 01.11.2023 діюча декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] відсутня. Остання декларація [PERSON] була подана 10.08.2022 до КНП «ЦПМСД № 9» ЗМР лікарю загальної практики сімейному лікарю [PERSON] (станом на 01.11.2023 деактивована по причині смерті пацієнта). Спадкодавиця [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у близьких стосунках між собою, що підтверджується копіями фотознімків, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до скріншотів мобільного телефону Nokia, який належить [PERSON] , листа Medionmobile та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.11.2012 з номеру телефону [NUMBER] , який належить чоловіку [PERSON] [PERSON] , після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , здійснено три визови на мобільний телефон [PERSON] . У висновку судово-психіатричного експерта № 91 від 06.03.2024 на період складання заповіту 28 липня 2022 року [PERSON] виявляла ознаки психічного розладу у вигляді астенічного органічного розладу складеного ґенезу (судинного, гіпоксичного). На період складання заповіту вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини, відповідно, поділяються на: суворо односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особами. До них відноситься, зокрема, відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (частина перша статті 1241 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18)). Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В актах міжнародної приватноправової уніфікації права допускається застосування такої підстави недійсності як обман до інших юридичних актів, які охоплюють й односторонній правочин. Зокрема, у статті ІІ.-7:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що Глава «Підстави недійсності» застосовується до договорів і з необхідними змінами до інших юридичних актів. Аналіз статті 229 ЦК України свідчить, що будь-які односторонні правочини, в тому числі й вчинення заповіту, можливо оспорювати на підставі статті 229 ЦК України, тому що деформувати волю особи (осіб), що вчиняє (вчиняють) односторонній правочин може й інша особа, яка не є стороною правочину. Але позивач (спадкоємець) має довести, що заповідач вчинив заповіт під впливом помилки, що стосується обставин, які мають істотне значення. Тому не виключається оспорювання такого одностороннього правочину у разі, коли заповідач помилявся щодо його природи. За недоведеності помилки виключається можливість визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України як вчиненого під впливом помилки. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 520/9340/17. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказано, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору. Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України: від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, та постановах Верховного Суду: від 16 січня 2019 року справа № 461/4980/17 (провадження № 61-44057св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 462/1992/15-ц (провадження № 61-21435св18),від 20 березня 2019 року справа № 758/463/15-ц, (провадження № 61-48695св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531св19), від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189св18), від 18 грудня 2020 року у справі № 541/2898/16 (провадження № 61-12478св20) та інших. Підставами даного позову є складення спадкодавицею [PERSON] заповіту під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки вона мала низку захворювань, які значно погіршили її фізичний стан, страждала на психічний розлад, стан її здоров`я характеризувався як важкий. Судом встановлено, що 28.07.2022 [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В, зареєстрованим в реєстрі за № 167, яким заповіла все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] . Відповідно до статті 45 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. При посвідченні оспорюваного заповіту приватний нотаріус Банковською Ю.В. дотримані вимоги, передбачені Законом України «Про нотаріат». [PERSON] роз`яснений зміст вимог статей 1241 (право на обов`язкову частку у спадщині), 1254 (право заповідача на скасування та зміну заповіту), 1307 (забезпечення виконання спадкового договору) ЦК України. [PERSON] особисто зазначила у заповіті, що він записаний з її слів вірно та до підписання прочитаний нею вголос. При цьому суд враховує те, що на час складання оспорюваного заповіту [PERSON] мала похилий вік (73 року) та хвороби. Проте через свій вік та стан здоров`я вона не потребувала догляду та сторонньої допомоги, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та не спростовано позивачем та його представником. Також під час складання та посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] не могла помилитись щодо його природи (на думку представника позивача спадкодавець мала намір укласти договір довічного утримання), оскільки заповіт є одностороннім правочином, а договір довічного утримання багатостороннім правочином (статті 745, 746 ЦК України). При цьому до приватного нотаріуса Банковської Ю.В. для вчинення нотаріальної дії посвідчення заповіту [PERSON] прибула сама, нотаріальна дія вчинялась лише у її присутності, що підтверджується оспорюваним заповітом та реєстром для реєстрації нотаріальних дій в період з 18.01.2022 до 29.12.2022, справа № 02-33 том № 1. При цьому роз`яснення [PERSON] приватним нотаріусом Банковською Ю.В. під час складання та посвідчення заповіту вимог статті 1307 ЦК України не свідчить про те, що [PERSON] могла помилитись щодо природи правочину, оскільки відповідно до частини другої цієї статті заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним, що і було підставою для роз`яснення нотаріусом вимог цієї статті. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивачем та його представником не доведено на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту від 28.07.2022, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 167, та відмову у задоволенні позову. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін. Суд не\~бере до\~уваги лист\~приватного нотаріуса\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Банковської Ю.В.\~від 02.02.2023\~№ 26/01-16\~«Щодо надання\~інформації»,\~лист Комунального\~некомерційного підприємства\~«Центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~9»\~Запорізької міської\~ради від\~01.06.2023\~№ 1349/01-06,\~лист Комунального\~некомерційного підприємства\~«Центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~9»\~Запорізької міської\~ради від\~05.01.2023\~№ 617/06-1\~«Про надання\~інформації»,\~лист Центру\~обробки спеціальної\~інформації Державної\~прикордонної служби\~України від\~07.06.2023\~№ 91-26548/18-23-Вих,свідоцтво\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 09.02.1973,\~рішення Ленінського\~районного суду\~міста Запоріжжя\~від 11.01.2012\~у справі\~№ 2-1652/11,\~товарний чек\~по накладній\~№ 297,\~326\~від 14.09.2017\~та замовлення\~№ 297\~від 14.09.2017, які не містять інформації щодо предмета доказування. Також суд не визнає належним доказом у цій справі записку (як зазначила відповідачка написану власноруч [PERSON] її матері), оскільки з неї не вбачається ким саме вона написана. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору та витрат на залучення експерта, з урахуванням відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed