Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт її проживання без реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] з 19 квітня 1996 року по 16 липня 2012 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона народилася [INFO] в смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Царичанського району Дніпропетровської області 15.05.1996). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.05.1996, її батьками є [PERSON] , 1979 р.н., та [PERSON] . З часу народження по 16.07.2012 року вона проживала без реєстрації разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №619/02-11 від 28.02.2024, видана виконавчим комітетом Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. 13 серпня 2016 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка " [PERSON] " (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13.08.2016). З метою отримання житла в гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади вона звернулася з відповідним пакетом документів до Дніпровської міської ради. Однак, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-1366 від 18.03.2024, їй було повідомлено, що питання надання житлової площі та упорядкування проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра розглядається комісією з питань надання житлової площі в гуртожитках на підставі повного пакета документів. Одним із документів, зазначених в рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №179 від 23.04.2013 "Про врегулювання питань щодо надання житлової площі та упорядкування проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра" (зі змінами), є довідка з усіх попередніх місць проживання про склад родини і житлову площу заявника та членів його родини з 1991 року по теперішній час. При цьому, спеціалістами відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради роз`яснено, що надана нею довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в період з 19 квітня 1996 року по 16 липня 2012 року, не є достатнім доказом її проживання без реєстрації, у зв`язку з чим надати їй житло в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра неможливо. Таким чином, через відсутність належного підтвердження факту її проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в період з 19 квітня 1996 року по 16 липня 2012 року, унеможливлює отримання нею житла на безоплатній основі з фонду комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Враховуючи, що в інший спосіб, окрім, як в судовому порядку, встановити вказаний факт, що має юридичне значення, не має можливості, а тому просить задовольнити заявлену нею заяву. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - Печена Т.В. в судовому засіданні пояснила, що встановлення факту щодо отримання особою житла на безоплатній основі з фонду комунальної власності територіальної громади не відноситься до компетенції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та його територіальних підрозділів. Представник заінтересованої особи Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у відсутність представника та будь-яких інших клопотань до суду не надіслав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що заявниця [PERSON] її колишня сусідка, а тому їй достовірно відомо, що остання народилася в 1996 році та проживала за адресою: [ADDRESS] , по 2014 рік, так як вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом з заявницею поживали її дід, баба, матір та дядько. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши правову позицію заявниці, заслухавши свідка [PERSON] , перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 315 ч. 2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвоом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Царичанського району Дніпропетровської області 15.05.1996 (а.с.12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №619/02-11 від 28.02.2024 про реєстрацію місця проживання особи, заявниця в період з 19.04.1996 по 16.07.2012 року фактично проживала без реєстрації разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за вказаною адресою з 16 липня 2012 року по теперішній час (а.с.14). Згідно з свідоцтвом про шлюб від 13.08.2016 серія [NUMBER] , [PERSON] змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка " [PERSON] " (а.с.13). Також, в судовому засіданні встановлено, що заявниця з метою отримання житла в гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади звернулася з відповідним пакетом документів до Дніпровської міської ради. Однак, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-1366 від 18.03.2024, заявниці було повідомлено, що питання надання житлової площі та упорядкування проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра розглядається комісією з питань надання житлової площі в гуртожитках на підставі повного пакета документів. Одним із документів, зазначених в рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №179 від 23.04.2013 "Про врегулювання питань щодо надання житлової площі та упорядкування проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра" (зі змінами), є довідка з усіх попередніх місць проживання про склад родини і житлову площу заявника та членів його родини з 1991 року по теперішній час. При цьому, спеціалістами відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради роз`яснено, що надана заявницею довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в період з 19 квітня 1996 року по 16 липня 2012 року, не є достатнім доказом її проживання без реєстрації, у зв`язку з чим надати їй житло в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра неможливо (а.с.16). Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як вбачається з аналізу зазначеної норми закону, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право. Встановлення факту [PERSON] необхідно для підтвердження комісії з питань надання житлової площі у гуртожитках, оскільки в наданих документах міститься неповна інформація. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частин першої, другої статті 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У статті 129 ЖК України зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Аналогічна норма міститься у абзаці першому пункту 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Отже, як було встановлено судом, вищевказаний факт знайшов своє підтвердження, а саме: факт проживання заявниці без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в період з 19 квітня 1996 року по 16 липня 2012 року, доведений та підтверджений вищевказаними доказами та показами свідка, наданими в судовому засіданні. Також, судом встановлено, що заявниці в позасудовому порядку встановити вказаний факт, що має юридичне значення, неможливо, тому заяву слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved