Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] , в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2013 року по 13.12.2017 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , але відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, яка проживає разом зі своєю матір`ю. Відповідач понад вісім років не проявляє жодного інтересу до дитини, не цікавиться її життям, не виявляє бажання спілкуватися з дочкою, відповідач знаходиться у розшуку за скоєння кримінального правопорушення, ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги своїй дитині, тому позивач просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 21.03.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (а.с. 27). 27.05.2024 року третя особа по справі подала суду висновок органу опіки та піклування з вирішення даного спору (а.с.42,43). 18.06.2024 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 45,46). Позивач та представник позивача - адвокат Овчаренко Д.К. в судовому засіданні 05.08.2024 року позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, обізнаний щодо розгляду даної справи, була присутньою в підготовчому судовому засіданні 18.06.2024 року, а в судове засідання на розгляд справи по суті не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа по справі направила суду Висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи, та/або відзиву, заперечень на адресу суду не надходило, та відповідно до положень ч.3,4 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] , є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.2014 року (а.с.10.) Шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] , розірвано, що підтверджується рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13.12.2017 року по справі № 2-414/571/2017 (а.с.8). Встановлено, що 14.04.2022 року [PERSON] ( [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 14.04.2022 року Тальнівським відділ ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) (а.с.9). Встановлено, що позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] , [INFO] , мають статус внутрішньо переміщених осіб, проживають разом за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.12.13). Матеріалами справи встановлено що малолітня [PERSON] має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів згідно з розпорядженням Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області від 03.08.2020 року №84. Відповідно до інформації Піщанської гімназії-початкової школи Білоцерківської міської ради Київської області №2 від 31.01.2024, де навчається [PERSON] , [INFO] , слідує, що вихованням дитини займається мама (а.с.14). Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] станом на 28.03.2023 року перебуває у розшуку за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України. (довідка Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області № 9208 від 28.03.2024 року, а.с.15,16). Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» [PERSON] [INFO] , перебуває в державному розшуку, ініціатором якого є Головне управління Національної поліції в Луганській області (а.с.15,17). Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 402 від 14.05.2024 року, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та вказують на відповідність зазначеного інтересам дитини (а.с. 42-43). Позивач суду пояснила, що її малолітня донька [PERSON] постійно проживає разом з нею в с.Піщана,Білцерківськог району, мають статус внутрішньо переміщених осіб з Луганської області. Батько дитини повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дочки не цікавився, участі у вихованні дочки не приймає, припинив будь-яке спілкування з позивачем і дочкою, знаходиться у розшуку. Відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки, не вітає дитину з днем народження та іншими святами. Всі питання щодо виховання і утримання доньки, позивач вирішує самостійно без будь-якої участі батька. Позивач вийшла заміж, і має ще двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Разом з її чоловіком [PERSON] спільно виховують й утримують всіх трьох дітей. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка приходиться позивачу кумою, суду повідомила, що [PERSON] живе з чоловіком [PERSON] , має трьох доньок, чоловік позивача утримує дітей позивача, а [PERSON] ніколи не бачила, він відсутній в житті малолітньої [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка приходиться подругою позивача, суду показала, що за час знайомства з [PERSON] , близько п`яти років, вона жодного разу не бачила [PERSON] . Позивач скаржилася, що відповідач зник і не допомагає дитині. Наразі позивачу допомагає утримувати і виховувати дітей її чоловік [PERSON] . При розгляді справи про позбавлення батьківських прав, суд виходить з положень Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків, або одного з них, батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач безпричинно самоусунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню і вихованню своєї дочки [PERSON] , [INFO] , не проявляє належної батьківської турботи, не цікавиться життям доньки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, ні в який спосіб не заперечив вимоги даного позову. Судом не встановлено наявність будь-яких перешкод щодо спілкування батька з дитиною. Отже, виходячи із заявлених вимог, встановлених судом фактів, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] підлягає позбавленню батьківських прав стосовно його дочки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст. 192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. В силу п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved