Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позові зазначила, що [INFO] помер її (позивачки) батько - [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді 1/2 частки в праві спільно-часткової власності житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS] . Зазначає, що вона після заміжжя постійно проживає з родиною в м. Бобринець Кропивницького району Кіровоградської області. За складом життєвих обставин вона не змогла бути фізично присутня на похоронах свого батька, хоча про його смерть їй було відомо від її рідного брата, який повідомив цю сумну звістку у телефонному режимі. У зв`язку з тим, що вона (позивачка) не проживала та не була зареєстрована за адресою спадкодавця, їй про існування заповіту відомо не було. Також померлий батько за життя не повідомив їй про те, що залишив заповіт на її ім`я. Про існування заповіту на 1/2 частки житлового будинку їй стало відомо лише зі слів її рідного брата [PERSON] наприкінці 2023 року, коли вона приїхала до родини у гості. Брат їй сповістив, що він був у нотаріуса, за місцем відкриття спадщини, від якої довідався про особисте розпорядження батька, згідно якого батько за життя склав заповіт яким заповів їй 1/2 частки житлового будинку спільно-часткової власності. Таким чином вона дізналась, що як рідна донька спадкодавця [PERSON] що вона має право на вказане спадкове майно за заповітом лише в грудні 2023 року від свого брата [PERSON] . Від нотаріуса, який мав би вчинити дії по розшуку спадкоємців вона нічого не отримувала. За вказаних обставин з метою оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса у січні 2024 року, проте у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини їй було відмовлено в оформленні спадкових прав. У зв`язку з вище означеним вважає, що нею було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті її батька з причин, які вона вважає поважними, а саме, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та враховуючі що свобода заповіту є головним фундаментальним принципом спадкового права просить суд визначити їй додатковий строк (протягом одного місяця з часу набрання рішенням законної сили) для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка та її представник адвокат Пономарьов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та підтверджених у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ляшенко М.Д. заперечували проти задоволення позову. Не спростовуючі наявність заповіту батька та погоджуючісь з тим що це було пожиттєве особисте розпорядження батька, вважають що він, [PERSON] має право на частку у спільно-сумісному майні подружжя (його батька), а тому вступ у спадкові права та оформлення спадщини за заповітом позивачки порушують його особисті майнові та спадкові права. Про факт наявності (існування) заповіту, складеного батьком на 1/2 частки житлового будинку йому та його сестрі (позивачці) стало відомо зі слів його брата, який також є спадкоємцем першої черги з його слів лише наприкінці грудня 2023 року. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що вважає що визначення спадкоємця за заповітом це було особисте пожиттєве розпорядження батька, який він приймає. Підтвердив, що дійсно про існування заповіту на 1/2 частки житлового будинку складеного на ім`я його сестри (позивачки) він сам дізнався від нотаріуса лише коли почав оформляти спадщину та підтвердив, що дійсно повідомив про наявність складеного на користь його сестри заповіту (на 1/2 частки житлового будинку) він за складом життєвих обставин повідомив лише наприкінці грудня 2023 року. Вважає що батько за життя порівну розділив між своїми дітьми належне йому майно, залишивши будинок йому та його сестрі (позивачці) [PERSON] , а [PERSON] залишив у спадок земельну ділянку площею сім гектарів. Вислухавши позивача [PERSON] , її представника адвоката Пономарьова О.В., заслухавши думку відповідача [PERSON] , його представника адвоката Ляшенко М.Д., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силуст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1, ч.2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись до суду з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Як встановлено в ході розгляду справи по суті та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Казанківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області 18.04.2022 року. Номер актового запису про смерть 86. Місце смерті - смт. Казанка Баштанського району Миколаївської області. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 31.03.1961 року, позивачка - [PERSON] народилась [INFO] , про що бюро ЗАГС було зроблено запис в книзі реєстрації актів громадянського стану за № 45 від 31.03.1961 року. Відповідно до вказаного свідоцтва, в графі батьки, записано, що батьком [PERSON] є громадянин [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.04.1979 року Бобринецьким р/в ЗАГС вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29.04.1979 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого 09.01.2013 року вбачається що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20.02.1989 року виконавчим комітетом Казанківської ради народних депутатів Миколаївської області, [PERSON] належить (в цілому) житловий будинок в [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Казанківської селищної ради народних депутатів за № 19 від 14.02.1989 року. За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В., зареєстрованим у реєстрі за № 274, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності 1/2 частку житлового будинку в праві приватної спільно-часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою [ADDRESS] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] , [INFO] . 13.05.2022 року за заявою відповідача [PERSON] приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Рожко О.О. була відкрита спадкова справа № 32/2022 (індекс справи 02-14) до майна померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що на день смерті [INFO] за вказаною адресою (спадкодавця) були зареєстровані відповідач - [PERSON] , [INFO] . (Довідка Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області надана на запит нотаріуса за вих/№ 02.03-7/4/9/3758 від 24.10.2023 року. З матеріалів спадкової справи також вбачається, що на запит приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Рожко О.О., приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Корж М.В. була надана інформація про посвідчення нею 31.03.2021 року заповіту від імені [PERSON] згідно якого 1/2 (одна друга) частка в праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповідано [PERSON] , [INFO] та надана копія заповіту (дублікат) який міститься в матеріалах спадкової справи. В ході судового розгляду справи встановлено факт, що позивачка дізналась вказаного заповіту лише наприкінці грудня 2023 року від свого брата, що було підтверджено в судовому порядку відповідачем [PERSON] . Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області (за місцем відкриття спадщини) із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. за № 32/02-31 від 22.01.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно з причини пропущення нею встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини. Матеріали спадкової справи не містять доказів та відсутня інформація щодо приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області вживала заходи для розшуку спадкоємця [PERSON] за заповітом від 31.03.2021 року. З цього приводу суд зазначає про таке. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини,) нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи,уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Оскільки позивач не знала про заповіт, а нотаріус про заповіт її не повідомила, суд дійшов висновку, що нотаріусом на порушення Закону України «Про нотаріат», пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 не вчинила дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо місце проживання місце проживання або місце роботи спадкоємця. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Така позиція узгоджується з практикою Верховного суду, зокрема постановою Верховного Суду справа № 761/42165/17-ц від 28.10.2019 року. При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримується принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 06.09. 2017 року у справі № 6-496цс17. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься упостанові Верховним Судом України від 06.09.2017 року у справі N 6-496цс17. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. З врахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що вона не знала про заповіт на своє ім`я і дізналася про нього лише у грудні 2023 року, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, нотаріус про заповіт позивача не повідомив, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 21.09.2020 року у справі № № 130/2517/18, та від 22.12.2021 року у справі № 703/4978/19. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини, не є підставою для усунення від спадкування, тому суд вказані обставини відносить до поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved