Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

29.07.2024 року заявниця в особі представника - адвоката Єрмоленко А.В. звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] в смт Підгородна Первомайського району Миколаївської області померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із квартири [ADDRESS] . Однак нотаріус усно відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні докази її постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Зазначене позбавляє її можливості оформити спадщину. За таких обставин вона просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Ухвалою суду від 01.08.2024 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. 12.08.2024 року від Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Заявниця та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі та участі представниці, зазначила, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що заява законна, обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в смт Підгородній Первомайського району Миколаївської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 02.06.2023 року Первомайським відділом ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВАО № 527062, посвідченого 29.10.2003 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 175. Відповідно до витягу з ПМБТІ № 2180023 від 04.12.2003 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.04.1966 Смілянським бюро ЗАГС Черкаської області, [PERSON] зазначена як мати [PERSON] , [INFO] . 09.11.1985 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Тобто заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Заявниці нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні докази її постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 21.02.2023 року. Останнім місцем реєстрації проживання спадкодавиці [PERSON] на момент смерті була квартира [ADDRESS] . Відповідно до акту, складеного в.о. старости Підгороднянського старостинського округу Бадерою О.В. та засвідченого підписами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживала без реєстрації разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , в квартирі [ADDRESS] по день смерті [PERSON] та здійснювала її поховання. Зазначені обставини свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили під час судового розгляду справи. З довідки, виданої 01.09.2016 року Підгороднянською селищною радою Первомайського району Миколаївської області, вбачається, що згідно розпорядження селищного голови від 20.01.2016 року № 3/1 «Про перейменування вулиць на території [ADDRESS] на даний час перейменована на вул. Шкільну. За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини проживала разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18. Встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] для заявниці має юридичне значення, тому що на підставі нього вона зможе реалізувати своє право на спадщину за законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.п. 4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, про який просить заявниця. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 77886342 від 05.08.2024 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла в 2023 році, не заводилась. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.07.2024 року виконавчим комітетом Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб зі [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу її прізвище « [PERSON] ». За таких обставин [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою заявниці та донькою померлої [PERSON] , однак вона не заперечує проти задоволення наданої заяви про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , про що зазначила в заяві по суті справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши їх з точки зору належності, достатності, достовірності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] по день смерті останньої [INFO] по [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved