Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Відповідачі просили розглянути справу у їх відсутності, не заперечували проти задоволення уточнених позовних вимог, про що надали письмову заяву. Позивач на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягав, просив розглянути справу без його участі, про що надав відповідну заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою від 15.04.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 13.05.2024 року о 09:00 годині, про що було повідомлено сторін у справі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько сторін по справі - [PERSON] . За життя йому належав житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , згідно записів по господарської книги № 11 (1995-2000р.р), особовий рахунок [NUMBER] Виконавчого комітету Орлівської сільської ради. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно. Під час життя [PERSON] заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцем першої черги після його смерті були: його діти (сторони по справі) та його дружина [PERSON] . У встановлений законодавством строк позивач звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача була відкрита спадкова справа № 108/04. Дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом фактичного володіння та управління спадковим майном, оскільки на момент смерті спадкодавця, вона мешкала разом із ним, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради від 06.11.2023р. № 211. Відповідачі по справі не вчинили жодних дій щодо прийняття спадщини. Таким чином позивач та його матір прийняли спадщину у вигляді житлового будинку (по частині) в порядку ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), однак не оформили її юридично. [INFO] померла матір сторін - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] , яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка. Під час життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження від 05.01.2001р. на ім`я свого сина позивача [PERSON] , яким заповіла йому усе своє майно. Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк позивач звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача була відкрита спадкова справа № 359/13. Пізніше, 27.06.2023 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] та [PERSON] вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Інші спадкоємці не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] помер 2000р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, матір позивача [PERSON] була спадкоємицею за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] . Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкала разом із ним, вступила в управління та володіння спадковим майном, що належала померлому чоловікові. Позивач по справі прийняв спадщину після смерті батька шляхом подачі заяви до нотаріусу про прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті [PERSON] , однак, вони не встигли юридично її оформити. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті матері позивач подав заяву про прийняття спадщини. Відповідачі не заперечують проти того, щоб вказане майно оформив позивач на своє ім`я. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно до п. 20 ППВСУ від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved