Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

06.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (далі - ТОВ «ФК «ПАРІС») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між акціонерним товариством «РВС БАНК» (далі - АТ «РВС БАНК») та [PERSON] було підписано Заяву-Договір № 0045049 від 22.11.2019 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Отже, відповідач акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору, ознайомився з його умовами та зобов`язався беззастережно відстежувати зміни, які будуть вноситися до Договору. За умовами цього договору відповідачу було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок суми у розмірі 15 151,52 грн. зі строком дії кредиту 12 місяців, з процентною ставкою 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту становить 1 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5% від суми наданого кредиту. У день підписання Заяви-Договору № 0045049 від 22.11.2019 відповідач отримала платіжну картку. Грошові кошти у сумі 15 151,52 грн. були зараховані АТ «РВС БАНК» 22.11.2019 на картковий рахунок клієнта. Станом на 23.10.2023 заборгованість [PERSON] за Заявою-Договором № 0045049 від 22.11.2019 становить 23 903,39 грн., яка складається з: 11 879,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2\~903,35 грн. - заборгованість за процентами; 9090,96 грн. - заборгованість за комісією 30,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня), 412,58 грн. - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 по 23.02.2022; 1519,41 грн. - інфляційні втрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 25 835,38 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою судді від 06.12.2024 відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, в позовній заяві просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, 05.02.2024 надала відзив на позовну заяву в якому остання визнала позов частково, прохала задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 11\~324,68 грн. за тілом кредиту та 26,95 грн. заборгованості за відсотками. В іншій частині позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. 22.11.2019 між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] шляхом підписання Заяви-Договору № 0045049 про надання банківської послуги укладено договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається із Заяви-Договору № 0045049 від 22.11.2019, відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору відповідач ознайомлений та зобов`язався беззастережно відстежувати зміни, які будуть вноситися до Договору. За умовами Договору відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок суми розміром 15 151,52 грн. строком дії 12 місяців, з процентною ставкою 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту становить 1 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту складав 5% від суми наданого кредиту. В день підписання Заяви-Договору № 0045049 від 22.11.2019 відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно з умовами Заяви-Договору (а.с. 15-16). Грошові кошти у сумі 15 000 грн. та 151,52 грн. (як разова комісія) були зараховані АТ «РВС БАНК» 22.11.2019 на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальними ордерами № 4183 та № 4184 (а.с. 24). 29.07.2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 29072021/1. Як вбачається з додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «ПАРІС» право вимоги до [PERSON] за Заявою-Договором № 0045049 від 22.11.2019 року на загальну суму 28\~652,72 грн. (а.с. 18-21). Згідно з п. 1.1 Договору про відступлення права вимоги № 29072021/1 первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною (надалі за текстом - Кредитні договори), які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РВС БАНК» та боржниками (надалі за текстом - Боржники/Боржник). Пунктом 1.2 Договору визначено, що право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за Кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за Кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладання цього Договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами Кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього Договору, тощо. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладення цього Договору. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач висував заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язаннях відповідно до\~статті 518 ЦК України. В силу вимог\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «ПАРІС» набув право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. За змістом статей\~626,\~628 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Статтями\~525\~та\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями\~525\~та\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Стаття 559 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернув. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З поданих ТОВ «ФК «ПАРІС» розрахунків випливає, що станом на 23.10.2023 [PERSON] має заборгованість у розмірі 23903,39 грн., яка складається з: 11879,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2903,35 грн. заборгованість за процентами; 9090,96 грн. - заборгованість за комісією, 30,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня), 412,58 грн. - 3 % річних за користуванням грошовими коштами, 1519,41 грн. - інфляційні втрати. Зазначений розмір заборгованості відповідачем спростовано під час розгляду справи. Згідно відзиву відповідач зазначила наступне: у додатку\~№1\~до Заяви-Договору\~№0045049\~від 22.11.2019\~визначено,\~що за весь період\~користування кредитом\~банк має\~право на\~отримання процентів\~у розмірі\~1542,11\~грн.\~Однак кредитор\~нарахував процентів\~за користування\~кредитом у\~сумі 2903,35\~грн.\~Тому вважає,\~що кредитор\~має право\~на отримання\~процентів у\~сумі 1542,11 грн. в межах строку кредитування. У додатку №1 до заяви-Договору № 0045049 від 29.11.2019 визначено щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі 5,00% від суми кредиту. Щомісячний розмір комісії за розрахунко-касове обслуговування складає 757,58 грн., а її загальний розмір (за весь період користування кредитом)- 9090,96 грн.. Така сума розрахована банком не з суми наданого кредиту в розмірі 15\~000,00 грн., а з врахуванням сплаченої разової комісії в сумі 151,52 грн. Однак, встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 5,00% від суми кредиту, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими. Згідно з частиною першою статті\~626\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті\~627\~ЦК\~України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частин першої, другої статті\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629\~ЦК\~України). За загальним правилом, передбаченим статтею\~204\~ЦК\~України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті\~203\~ЦК\~України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із вимогами частини першої статті\~215\~ЦК\~України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами другою, третьою статті\~215\~ЦК\~України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті\~217\~ЦК\~України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в заяві-договорі № 0045049 від 22.11.2019 та колонкою в Графіку платежів. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви-договору № 0045049 від 22.11.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду\~у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14~44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону №1734-VІІІ до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом № 1734-УІІІ безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту(пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково- касове обслуговування. З огляду на вищезгадані положення законодавства України Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування. Згідно з частинами першою, другою та п я тою статті 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови заяви-договору № 0045049 укладеної між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 5 % від загальної суми кредиту на день видачі, є нікчемними в силу закону. Пеня ж взагалі не була передбачена договором. Позивач наполягає на тому, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування. При цьому, судом встановлено, що інформація про паспорт споживчого кредиту у заяві-договорі від 22 листопада 2019 року відсутня, а також паспорт споживчого кредиту не містить інформації щодо наміру отримання відповідачем кредитної картки із встановленням кредитного ліміту. Об`єднана\~палата Касаційного\~цивільного суду\~у своєму\~рішенні від\~23\~травня 2022\~року у справі № 393/126/20 ( провадження № 61-14545сво20) виклала свою позицію щодо того, чи належить паспорт споживчого кредиту до письмової форми договору споживчого кредитування, зазначивши наступне. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої\~статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша\~статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги щодо комісії та пені не підлягають задоволенню. Позичальник за час дії кредитних правовідносин сплатив кредитору 4340 грн, з яких 2333,49 грн. зараховано до тіла кредиту, 1515,16 грн - до комісії, 491,35 грн - до відсотків. Водночас, позиція Верховного Суду полягає наразі в тому, що після завершення строку кредитного договору банк не може нараховувати відсотки за кредитом, а повинен задовольнитися лише 3% річних та інфляційними нарахуваннями (Постанова від 09.12.2020 у справі № 176/318/15). Позивач \~розрахував відповідальність\~за ст.\~625\~ЦК України\~на загальну\~суму заборгованості\~з урахуванням\~безпідставно нарахованих\~відсотків та\~комісії,\~а саме: 412.58 грн. - 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК за період 29.07.2021- 23.02.2022 та 1519,41 грн. - інфляційні витрати за період 29.07.2021- 23.02.2022. За підрахунками суду 3% річних з суми заборгованості, яка складає 12\~202,11 грн. (11\~151,35 грн. тіло кредиту, 1050,76 грн. відсотки) за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 (який не оспорювався відповідачем) складає 218,64 грн. Інфляційні витрати за такий же період з врахуванням такої ж суми заборгованості склали 775,62 грн.. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1370,99 грн. (51,08%) пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial