Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

05.08.2024 [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до [PERSON] , в якому вказує, що 22.09.2021 він домовився з [PERSON] про купівлю належного їй будинку за адресою: [ADDRESS] . В якості гарантії укладення угоди ним у присутності свідків було передано останній в якості авансу 2000 доларів США, про що [PERSON] написала розписку. Вони домовилися, що решта суми в розмірі 2000 доларів США буде передана їй після оформлення договору купівлі-продажу будинку. Перешкодою для укладення договору стало те, що в будинку була зареєстрована невістка відповідачки. [PERSON] зобов`язала зняти її з реєстрації протягом року. Після отримання будинку в фактичне володіння, він почав облаштовувати його, завіз до нього речі домашнього вжитку, а речі відповідачки були складені в господарських приміщеннях. Через деякий час він виїхав у іншу місцевість, а його мати надала будинок військовим для проживання. 22.07.2024 він отримав травму хребта, у зв`язку з чим не може пересуватися та проживає разом з матір`ю. 22.07.2024 за місцем знаходження будинку з`явилася [PERSON] та повідомила, що їй ніде жити, договір купівлі-продажу вона оформлювати не буде, кошти, отримані в якості авансу, також повертати не буде, їхні речі з будинку забрати не дозволяє, у будинок не пускає. Невістка відповідачки до цього часу залишається зареєстрованою в будинку. Посилаючись на викладене, просить стягнути з [PERSON] на його користь 82450 грн, що на день подання позову є еквівалентом 2000 доларів США. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 12.08.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] позов підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 46). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з копії розписки, наданої позивачем, її змість викладений наступним чином: «Я, [PERSON] , [INFO] ; № паспорта [NUMBER] , прописка за адресою: [ADDRESS] ; отримала кошти в розмірі 2000 $, як половина домовленої між сторонами: продавець [PERSON] покупець [PERSON] , [NUMBER] ; суми; сума до повного погашення 4000 $ (у. е.). Передачу коштів здійснено при свідках: [PERSON] , [PERSON] (підпис), [PERSON] (підпис); [PERSON] (підпис)» (а. с. 7). Звертаючись з позовом до суду [PERSON] мотивував його тим, що відповідачка отримала 2000 доларів США в якості авансу за продаж належного їй будинку, але в подальшому відмовилася оформляти договір купівлі-продажу та повернути отримані кошти. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду показали, що [PERSON] передала [PERSON] 2000 $ авансу за будинок. Свідок [PERSON] судом не допитувалася, оскільки представник відповідача відмовився від її допиту і ця відмова прийнята судом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині 2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавство може пов`язувати з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як вбачається з наданої позивачем копії розписки вона не підписана відповідачкою [PERSON] . З огляду на викладене, відсутність у розписці підпису відповідачки, як невід`ємного елементу письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність позивачем отримання грошових коштів в якості авансу за договором купівлі-продажу будинку, а отже, й обов`язку відповідачки щодо повернення грошових коштів внаслідок стверджуваного позивачем невиконання нею своїх зобов`язань. Показаннями свідків не може доводитися факт передачі грошей, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у справі від 13.09.2023 №369/7355/21. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed