Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] у лютому 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами та про зменшення розміру аліментів. Позов мотивований тим, що за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2012 року з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.11.2011 року й до досягненням дитиною повноліття. На час прийняття вищевказаного рішення суд виходив з того, що він мав одну дитину, проте на сьогодні у нього змінилися сімейний та матеріальний стани, а саме: він одружився [INFO] та [INFO] у нього народилася друга дитина - син [PERSON] , матір якого [PERSON] померла [INFO] , й після смерті дружини син [PERSON] знаходиться на його одноособовому утриманні, що впливає на його можливості сплачувати визначену судовим рішенням частку аліментів - 1/3 від його заробітку (доходу) щомісячно. Вважає, з урахуванням змін у його сімейному та матеріальному станах, визначений судом розмір аліментів є надмірним й обтяжлимим, який просить зменшити з 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину. Окрім того, у порядку виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23.03.2012 року про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , має заборгованість станом на 01.10.2023 року у розмірі 94 739 грн. 50 коп., вказаний розрахунок заборгованості проведений державним виконавцем ним не оспорюється, водночас, зважаючи, що такий борг, а саме більша його частина виникли в період 2021-2023 роки й становить у суму 67 830 грн. 50 коп., яка відбулась унаслідок того, що він у цей час мав мінімально визначений заробіток, не працював, й за новим місцем роботи наразі з нього стягуються, як аліменти за вказаним рішенням суду у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), так й заборгованість по аліментам, що ставить його у скрутне матеріальне становище при утриманні ще й іншої дитини - сина Матвія, й у відповідності до ч.2 ст.197 СК України просить частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами нарахованими державним виконавцем Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні № 33479285, яка становить 94 739 грн., зменшивши її розмір на суму заборгованості, яка виникла у 2021-2023 роках - 67 830 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 25.02.2024 року (а.с.34), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 15.07.2024 року, позовні вимоги не визнав вцілому та просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованість й недоведеністю вимог. Вказав, що дочка сторін з народження проживає з відповідачкою, й рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2012 року з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.11.2011 року й до досягненням дитиною повноліття, яке позивачем неналежним чином виконується, у 2023 році відповідачка звернулась до державного виконавця про проведення розрахунку заборгованості, який визначив заборгованість за аліментами в сумі 94 739 грн. 50 коп., що спонукало її звернултися до суді із позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів з позивача, яке судом задоволено частково - стягнуто 91 739 грн. 15 коп., таке рішення не набуло чинності, перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції. Критично оцінює доводи позивача, який вказує, що звільнився позивач з роботи у 2018 році, при цьому звертає увагу, що за власною ініціативою, й про своє звільнення, або зміну місця роботи ВДВС не повідомляв, що свідчить про його умисний характер дій з наміром ухилитися від виконання обов`язку по утриманню дитини. Також відповідачу відомо з документальних джерел, що позивач продав гр. [PERSON] 15.03.2024 року належний йому на праві власності автомобіль, 2015 року випуску, який він набув у 2020 році. При такій скрутній ситуації та повній відсутності грошових коштів, не відомий є факт походження грошових коштів, на які було придбано позивачем вказаний автомобіль, та вказує на приховування ним фінансового становища, яке дозволяє йому сплачувати аліменти, й з продажу автомобіля, при наявній заборгованості за аліментами, він взагалі не сплатив коштів, що вказує про умисні дії позивача спрямовані на ухилення від сплати аліментів на утримання дочки. Борг зі сплати аліментів у позивача виник у 2018 році, який існує й до сьогодні, й протягом шести місяців позивач систематично ухиляється від сплати аліментів, при цьому відповідачка тягар утримання дочки взяла на себе. Позивач має працездатний вік, не має жодних перешкод у тому, щоби працювати та утрилувати свою дочку, проте він систематично, умисно й свідомо від цього обов`язку ухиляється. Відповідачу відомо, що позивач з 2018 року неодноразово виїджав за межі України та працював за кордоном, зокрема, Німеччині, Данії, що вказує на те, що у нього достатні можливості сплачувати кошти на утримання дочки, проте він цього не робить, навмисно вводить суд в оману. Позивач вказує про скаджні життєві обставини щодо смерті дружини та обов`язку одноособово утримувати сина, проте приховує той факт, що з маті`ю вказаної дитини разом не проживав, участі в утриманні такої дитини не брав, у зв`язку із чим судовим наказом стягнуто з нього аліменти на утримання сина у розмірі частини від його доходу, починаючи з 11.01.2021 року. Також доповнив, що молодший син щодо обставини наявності якого позивачем ставиться вимога про зменшення розміру аліментів та часткове звільнення від заборгованості за аліментами, за відомостями відповідача часто перебуває на утриманні батьків позивача, при пересуванні позивач користувається приватним транспортом, що вказує на його недобросовісну поведінку як платника аліментів, що слугоє підставами для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідачем подано відзив на позов від 17.07.2024 року, доводи якого зводяться до вказаних висновків. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2012 року, яке набуло чинності, з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.11.2011 року й до досягненням дитиною повноліття (а.с.8-10). На час прийняття вищевказаного рішення суд виходив з того, що позивач мав одну дитину - дочку [PERSON] , проте на сьогодні у позивача змінився сімейний стан, а саме - він одружився 20.06.2015 року (а.с.12) та [INFO] у позивача народилася друга дитина - син [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть від 14.05.2021 року дружина позивача та матір [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 269 (а.с.13), наразі дитина знаходиться на утриманні батька, що підтверджується витягом із реєстру територіальної громади щодо зараєсстрованого місця проживання дитини, довідок з місця навчання тощо (а.с.14-17). Позивач, як платник аліментів, звернувся до суду з даним позовом у зв`язку зі зміною сімейного стану: народження другої дитини - син [PERSON] , [INFO] , а також матеріального стану: матір сина [PERSON] померла [INFO] й син після такої смерті знаходиться на його утриманні, звільнення з роботи, оплата роботи роботодавцем у мінімально визначеному розмірі, що впливає на можливості стягнення з нього визначеної судом частки коштів у рахунок аліментів. Позивач є платником аліментів за рішенням суду щодо однієї дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.11.2011 року й до досягненням дитиною повноліття (а.с.8-10), також з 13.11.2015 року він має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12), таким чином на його утриманні перебуває двоє дітей, при цьому він працевлаштований, має щомісячний заробіток/дохід, тому розмір аліментів визначений судом порушує право на матеріальне утримання другої дитини, що суперечить вимогам закону, який встановлює, що розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати платника аліментів. Вирішуючи даний спір у відповідності до вимог ст.ст.192, 182 СК України, судом враховані наступні обставини: зміна сімейного стану позивача та кількість утриманців позвача - двоє дітей (дочка [PERSON] , син [PERSON] ), потреби дітей та їх стан здоров`я, й суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання його дочки [PERSON] , [INFO] , за рішенням суду з 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням чинності цього рішення суду, й до досягнення дочкою повноліття, тим самим досягнувши принципу рівності прав обох дітей на утримання їх батьком. Суд вважає, що визначена частка аліментів є прийнятною як для стягувача, так й платника аліментів, з урахуванням прав малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.12), й відповідно до законодавча визначених до стягнення з платника аліментів часток на одну дитину - одна чверть, на двох дітей - одна третина, вважає, що змінена частка аліментів з 1/3 на вцілому забезпечить права дочки [PERSON] на її утримання з боку батька, й жодним чином не порушить її право на аліменти. Відповідно до п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання про розмір аліментів, які стягуються з боржника, згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів суд враховує ті обставини, що на утриманні відповідача знаходяться двоє непонолітніх дітей, на кожну дитину припадає по 1/4 частці його заробітної плати, з урахуванням того, що загальний розмір аліментів має бути не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням вимог закону та принципу справедливості на кожного із дітей має припадати саме 1/4 частка його заробітної плати/доходу. Судом надана оцінка обставин, які наведені у позові, враховуються судом при зміні розміру аліментів, та вважає їх такими, що заслуговують на часткову увагу й можуть бути покладені в основу рішення для часткового задоволення таких позовних вимог. Суд зазначає, що пропонована позивачем частка зміни аліментів на утримання дочки [PERSON] - з 1/3 на 1/6, не є обґрунтованою, такою, що порушить права такої дитини на отримання аліментів з боку батька, й така частка жодним чином не забезпечить дитині на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом( ч.1статті 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2 статті 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст. 182 СК України). Вирішуючи спір в частні позовної вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд вважає, що така вимога не є обгрутованою, доведеною належними й допустимими доказами. Так, положенням ст.197 СК України визначені підстави звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповаідно до ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Встанволено, що заборгованість за аліментами державним виконавцем визначена в сумі 94 739 грн., позивач просить зменшивши її розмір на суму заборгованості, яка виникла у 2021-2023 роках, а саме у сумі 67 830 грн. 50 коп. Суд вважає, що позивач не навів жодної підстави, яка слугувала б виникненням у такого позивача права на часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами - тяжка хвороба або інша обставина, що має істотне значення. Водночас, доводи позивача про смерть матері іншої його дитини (сина), й, як встановлено в ході розгляду справи, матір його сина також позивалась до суду із заявою про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, перебування на одноособовому утриманні, окрім дочки, якій сплачує аліменти, сина, тимчасової відсутності роботи, мінімально визначеної заробітні плати, не є іншою обставиною, що має істотне значення, в розумінні ч.2 ст.197 СК України, а тому суд такі доводи відхиляє, й вказує про те, що позивач як платник аліментів, зважаючи на покладений на нього законом обов`язок сплачувати такі аліменти, як громяданин, вправі обирати ту роботу, яка не буде оплатуватись мінімально визначеним розміром, дбати, зважаючи на його працездатний вік й фізичні можливості, про виконання вказаного обов`язку перед дитиною, проте, зважаючи на докази, надані стороною відповідача, вказують на протилежне - свідоме створення штучних умов для ухилення від сплати аліментів. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають частковому задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог вцілому судом не встановлено. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп., який підлягає стягненню, зважаючи на частково задоволену вимогу про зменшення розміру аліментів (50%), що становить 605 грн. 60 коп. (1211 грн. 20 коп./2 = 605 грн. 60 коп.) з відповідача на користь позивача. Окрім того, позивач просить відшкодувати витрати на правову допоромогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., на підтвердження понесених витрат докази не надав, як і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому така вимога задоволенню не підлягає, як така, що не узгоджується із положеннями п. 2 ч.2 ст. 137, ч.3 ст. 137 ЦПК України За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 182 ч.2, 183, 192, 197 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та,

Outcome: partial