Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

1.Позиція позивача. 21 лютого 2024 року позивач [PERSON] , подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до Кам`янської міської ради «про визнання права на проживання в квартирі». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] право на користування житловим приміщенням Квартирою [ADDRESS] ; - судові витрати у вигляді сплати судового збору покласти на позивачку. В обґрунтування\~позовної заяви\~позивачка зазначила,\~що вона\~проживає в\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~з 03\~травня 1994\~року.\~У цій\~квартирі Позивачка\~ [PERSON] \~(до\~зміни прізвища\~Фелось)\~весь час\~була зареєстрована\~та проживала\~разом зі\~своїм сином [PERSON] , [INFO] . У вересні 2023 року Позивачкою та її сином [PERSON] було почато збір документів з метою приватизації квартири за адресою [ADDRESS] . Для оформлення документів щодо зняття з реєстрації місця проживання позивачка оформила довіреність, якою уповноважила свою невістку (дружину сина [PERSON] ) [PERSON] , бути її представником у всіх питаннях щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та щодо реєстрації її місця проживання за будь-якою адресою. Так як син Позивачки, [PERSON] знаходився у м. Слов`янськ у військовій частині [NUMBER] [INFO] , він оформив довіреність представляти свої інтереси в справах приватизації житла, у приватного нотаріуса Краматорського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., зареєстровану в реєстрі № 5139 від 27.09.2023 року на дружину [PERSON] . 09.11.2023 року [PERSON] , по довіреності Позивачки, зняла її з реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Ці дії відбулися з метою здійснення приватизації квартири на ім`я [PERSON] та переоформлення на нього особового рахунку. 25.11.2023 року у зоні військових дій від вибухової травми помер син позивачки - [PERSON] 23.01.2024 року на адвокатський запит Представника адвоката Медведєвої Л.В. від 17.01.2024 № 2/07-24 відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради було надано інформацію № 10/89вих, про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання гр. [PERSON] за адресою; [ADDRESS] , відповідно якій на день звернення до Центру надання адміністративних послуг міської ради [PERSON] - представника гр. [PERSON] щодо реєстрації її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні, тому реєстрація місця проживання особи за порядком передбаченим пун постанови № 265, неможлива. Таким чином, позивачка зазначила, що поновити реєстрацію по місцю фактичного постійного проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] вона не\~має можливості,\~оскільки адвокатський запит адвоката Медведєвої Л.В. від17.01.2024 № 2/07-24 відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської\~міської ради\~надано відмову\~через ненаданням\~для реєстрації\~відповідних документів. Враховуючи, що вона проживає в спірній квартирі впродовж тривало часу (з 1994 року), не є такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно дол. вимог ч.1 ст.71 ЖК УРСР, просила визнати за нею право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 2. Позиція Відповідача. Представник Відповідача, Кам`янської міської ради, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив винести рішення на розсуд суду. 3. Позиція третьої особи. Представник третьої особи до судового розгляду надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи, рішення просила прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 21 лютого 2024 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] «про визнання права\~на проживання\~в квартирі» (а.с. 1-4). 22 лютого 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.39). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 40). 01.08.2024 року представником Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Гурською М. подано клопотання «про заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору» (а.с.107). Ухвалою Заводського\~районного суду\~міста Дніпродзержинська\~Дніпропетровської області\~від 07.08.2024\~року клопотання\~представника департаменту\~муніципальних послуг\~та регуляторної\~політики Кам`янської\~міської ради\~ Гурської\~М.\~«про заміну\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору»\~було задоволено,\~замінено третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~з Територіальний\~підрозділ центру надання\~адіміністративних послуг\~виконавчого комітету\~Кам`янської міської\~ради у\~Дніпровському районі на належного Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради (а.с. 118). 22 серпня 2024 року у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Гречаної В.Г. (а.с.124). 30.08.2024р. представник позивачки, [PERSON] та представник відповідача [PERSON] надали суду заяви про перенесення дати розгляду справи з 16.09.2024р. на більш ранній термін (а.с.126,128). Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.09.2024 року було вирішено перенести розгляд справи на 02.09.2024р. (а.с.) В судове засіданні 02.09.2024 року сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~ Як встановлено\~судом,\~ [PERSON] \~ проживає\~в квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~з \~ \~ \~ \~ 03\~травня 1994\~року.\~У цій\~квартирі Позивачка\~ [PERSON] \~(до\~зміни прізвища\~Фелось)\~весь час\~була зареєстрована\~та проживала\~разом зі\~своїм сином [PERSON] , [INFO] (а.с.9). 26 лютого 2022 року син Позивачки [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.15), при цьому [PERSON] адресу місця проживання не змінив, зареєстрований та фактично мешкав у цій квартирі (а.с.10). Згідно Довідки № 157 від 27.04.2022 року, [PERSON] був мобілізований на військову службу до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України з 13.04.2022 року (а.с.16). А 03.08.2023 року [PERSON] було відряджено до військової\~частини [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.17) У вересні 2023 року Позивачкою та її сином [PERSON] було почато збір документів з метою приватизації квартири за адресою [ADDRESS] . Для оформлення документів щодо зняття з реєстрації місця проживання позивачка оформила довіреність, якою уповноважила свою невістку (дружину сина [PERSON] ) [PERSON] , бути її представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм галузевої належності, в центрі надання адміністративних послуг, реєстраційній службі, органах внутрішніх справ, відповідному відділі державної міграційної служби України що зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та щодо реєстрації її місця проживання за будь-якою адресою (а.с.18-20). Так як син Позивачки, [PERSON] знаходився у м. Слов`янськ у військовій частині [NUMBER] [INFO] , він оформив довіреність представляти свої інтереси в справах приватизації житла, у приватного нотаріуса Краматорського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., зареєстровану в реєстрі № 5139 від 27.09.2023 року на дружину [PERSON] (а.с.21) В цей час у ТОВ «Керуюча компанія «Лідер-Комфорт» [PERSON] було взято довідку № 786 від 09.11.2023 року про реєстрацію та склад сім`ї у тому, що її склад за адресою: [ADDRESS] : дві особи: [PERSON] - осн. квартиронаймач та [PERSON] , син (а.с.10). 09.11.2023 року [PERSON] , по довіреності Позивачки, зняла її з реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Ці дії відбулися з метою здійснення приватизації квартири на ім`я [PERSON] та переоформлення на нього особового рахунку Після зняття з реєстрації Позивачки за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , по довіреності від імені Позивачки, підписала з КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» договір №262712 від 15.11.2023 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 50 500, 00 гри. (а.с.27-28) 25.11.2023 року у зоні військових дій від вибухової травми помер син позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам1янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.26). 18.12.2023 року, у ТОВ «Керуюча компанія «Лідер-Комфорт» [PERSON] було взято довідку № 899 про реєстрацію та склад сім`ї у тому, що ії склад за адресою [ADDRESS] . Одна особа: [PERSON] (помер [INFO] ) син (а.с.11). Позивачка весь час, як фактичний платник за комунальні послуги, продовжує сплачувати за них за адресою [ADDRESS] , особовий рахунок на квартиру оформлений на неї (а.с.12). Згідно витягу № 5004255512494 від 17.01.2024 року про відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно Позивачки, то за вказаними параметрами запиту у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні, що підтверджує відсутність у неї права власності на будь-яке нерухоме майно (а.с.22). 23.01.2024 \~ \~ \~ \~року на адвокатський запит Представника адвоката Медведєвої Л.В. від 17.01.2024 № 2/07-24 відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради було надано інформацію № 10/89вих, про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання гр. [PERSON] за адресою; [ADDRESS] : «Згідно з реєстраційними картками, які знаходяться у користуванні відділу, місто проживання гр. [PERSON] , [INFO] , знято з реєстрації за адресою [ADDRESS] з 09.11.2023 на підставі заяви представника за довіреністю гр. [PERSON] .... Стосовно причин усної відмови у зворотній реєстрації місця проживання гр. [PERSON] за вказаною адресою повідомляємо наступне. Відповідно до підпункту З пункту 2 статті 9 закону №1871-IX до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування, відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 35 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі постанова № 265) для реєстрації місця проживання особа або її законний представник (представник) подає документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі (свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), рішення суду про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання та інші підтверджуючі документи). У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла або наймача та членів його сім 'ї. Житлове приміщення по [ADDRESS] відноситься до житлового фонду Кам`янської міської територіальної громади, тому реєстрація місця проживання особи за даною адресою може здійснюватися за згодою наймача та членів його сім`ї. На день звернення до Центру надання адміністративних послуг міської ради [PERSON] - представника гр. [PERSON] щодо реєстрації її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні, тому реєстрація місця проживання особи за порядком передбаченим пун постанови № 265, неможлива» (а.с.8) 6. Правові норми законодавства, застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 ЦПК суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 0-1.03.2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до ст. ст. 15,16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Оскільки позивачці відповідачем відмовлено у її праві на реєстрацію, у зв`язку з втратою, за їх думкою, права користування житловим приміщенням та ненаданням для реєстрації відповідних документів на таке право, даний спір вирішується в загальному цивільному судочинстві. Аналогічні правові позиції викладені в постановах ВСУ від 16.12.2015 року у справі № 6-2139, від 02.03.2016 року у справі № 6-14цс16, відповідно до яких спори про реєстрацію місця проживання підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом свого порушеного цивільного права, отже цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути вселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача ( власника), їх діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Членом сім`ї наймача може бути визнано особу, яка постійно проживає з наймачем та веде з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду\~здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем -громадянином, на ім`я якого видано ордер. Ст. 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. На підставі ч.2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. За ст.106 ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сі`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України №6-60 цс12 від 11 липня 2012року\~- у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання,\~чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР» визначено, що в силу ст. 61 ЖК УРСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності- підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК УРСР належною стороною повинен бути відповідній орган чи власник житлового фонду. Як вбачається з матеріалів справи спір щодо права користуватись спірним жилим приміщенням виник між позивачкою та Кам`янською міською радою. Відповідно до ч. 5 ст. 16, п.1 ч.1 ст. 29, ч. 5 ст. 60 Закону « Про місцеве самоврядування» Кам`янська міська рада здійснює права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад, має власні повноваження управління в межах, визначеною радою майном, що належить до комунальної власності відповідальних територіальних громад. Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п.п. 3 п. 18 Правил для реєстрації місця проживання особа подає: документи, що підтверджують, у тому числі, право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення,\~визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, оскільки місце свого постійного проживання не змінювала, у зв`язку з чим не втратила право на користування спірним житлом, а лише знялась з реєстрації та через два місяці було усне звернення довіреної особи [PERSON] про зворотню реєстрацію за адресою: [ADDRESS] . Тобто, позивачкою фактично ставиться питання про поновлення договору найму житлового приміщення, визнання її наймачем шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання за нею права на користування житлом. Обраний позивачкою спосіб захисту свого права узгоджується з нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі визнання права. Виходячи з аналізу статей 64,65 ЖК УРСР наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. За змістом статей 71,72 ЖК УРСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору- судом. Відповідно до п. 11 Постанови № 2 від 12.04.1985 року Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). З аналізу вищезазначених норм права випливає, що втрата особи права на користування житловим приміщенням пов`язується зі спливом строків, встановлених ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР. Як встановлено в судовому засіданні позивачка у спірній квартирі була зареєстрована з 03.05.1994 року та відповідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї, виданої ТОВ Керуюча компанія «Лідер-комфорт» від 09.11.2023р. №786, була основним квартиронаймачем у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї, виданої ТОВ Керуюча компанія «Лідер-комфорт» від 18.12.2023р. №899, з 09.11.2023р. за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа син позивачки, [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.11). Згодом довірена особа позивачки, [PERSON] зверталась до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо зворотної реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] , проте отримала відмову. Проте, відповідно до долученого позивачкою до матеріалів справи акту про проживання, складеного ТОВ Керуюча компанія «Лідер-Комфорт» від 15.05.2024р., засвідченого двома мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] фактично мешкає за адресою [ADDRESS] без реєстрації з грудня 2023 року по теперішній час (а.с.80). З доданих до матеріалів справи квитанцій вбачається факт оплати позивачкою комунальних послуг з моменту зняття з реєстрації по теперішній час ( а. с. 81-85). Тобто, [PERSON] постійно та тривалий час проживає у спірному житлі, доказів на підтвердження факту вибуття позивачки до іншого постійного місця проживання відповідачем не надано, так само як і не надано доказів щодо користування позивачкою іншим приміщенням, на момент звернення позивачки до суду інших реєстрованих членів сім`ї у спірній квартирі не встановлено, суд приходить до висновку, що позивачка не втратила право користуватися спірною квартирою, що відповідає положенням ст. ст. 64, 71, 106 ЖК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні із позовом [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 15 лютого 2024 року (а.с. 5). Відповідно до клопотання позивача щодо покладення на неї судових витрат, суд вважає за можливе залишити судові витрати за [PERSON] .

Outcome: approved