Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 500714177 у розмірі 333462,46 грн, а також судовий збір в сумі 4001,53 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 06.09.2022 [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500714177, відповідно до якої останій запропонував Акціонерному товариству «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання кредиту у сумі 281 493,38 грн з фіксованою процентною ставкою 24,00% річних строком на 72 місяці. Дата повернення кредиту 06.09.2028. Пунктом 1 оферти запропоновано банку надавати відповідачу послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених цим пунктом та Договором. 06.09.2022 АТ «Альфа-Банк» підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту на зазначених вище умовах та Додатком №1 до угоди узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також, [PERSON] 06.09.2022 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними умовам, викладеним в оферті. 12.08.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». На виконання взятих на себе зобов`язань, банком 06.09.2024 [PERSON] було надано кредит у сумі 281 493,38 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1305160003 від 06.09.2022. Разом з тим, відповідач в повній мірі взяті на себе зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 333 462,46 грн, яка складається із: 279477,38 грн заборгованості за кредитом; 53985,08 грн - заборгованість по відсотках. Ухвалою судді від 16.05.2024 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 02.08.2024 за допомогою підсистеми "Електронний суд" до суду представником відповідача [PERSON] надіслано відзив на позов, в якому останній прохав поновити строк для його подання, долучити цей відзив до матеріалів справи та відмовити у задоволенні позову АТ "Сенс банк". 07.08.2024 за допомогою підсистеми "Електронний суд" представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. надіслав до суду відповідь на відзив та прохав позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті на 04.09.2024, поновлено строк на подання відзиву [PERSON] на позовну заяву шляхом його прийняття та долучення до матеріалів справи. В судове засідання 04.09.2024 сторони не з`явилися, за допомогою підсистеми "Електронний суд" надіслали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 06.09.2022 між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 500714177, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір. Згідно умов договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 281493,38 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 24% річних строком на 72 місяці, тобто до 06.09.2028. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 281493,38 грн, процентна ставка 24 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 72 місяці. Дата повернення кредиту вказана до 06.09.2028 (п. 2 Оферти). Спосіб видачі - переказ на рахунок, відкритий в АТ «Альфа Банк». Всі відносини, що не врегульовані угодою, [PERSON] запропонував врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.ua. Сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить Додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 500714177 від 06.09.2022. Пунктом 3 оферти визначено, що кредит надається позичальнику для: повернення заборгованості за кредитним договором 501246591 від 2020-03-16, розмір 78512,25 грн, спосіб видачі - переказ коштів на відповідний рахунок, відкритий в АТ "Альфа Банк"; повернення заборгованості за кредитним договором 501396274 від 2020-11-23, розмір 202981,13 грн, спосіб видачі - переказ коштів на відповідний рахунок, відкритий в АТ "Альфа Банк". З паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту - 281493,38 грн, процентна ставка 24 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 72 місяці, а також неустойку (штраф) в розмірі 200,00 грн. за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів та 400,00 грн за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 06.07.2023 загальний розмір заборгованості відповідача за договором № 500714177 становить 333462,46 грн, яка складається із: 279477,38 грн заборгованості за кредитом; 53985,08 грн - заборгованість по відсотках. Судом встановлено, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ "СЕНС БАНК". Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. 05.07.2023 позивачем за допомогою сервісу Укрпошти стандарт надіслано відповідачу [PERSON] вимогу про усунення порушень, якою повідомлено останнього, що станом на 20.06.2023 загальна сума заборгованості за кредитом становить 324520,57 грн та роз`яснено обов`язок її погашення банку протягом 30 днів з моменту отримання цієї письмової вимоги боржником. Вказане підтверджується копією опису вкладення Укрпошта стандарт на ім`я [PERSON] /а.с. 25/. Доказів отримання цієї вимоги відповідачем суду не надано. Відповідно до відзиву на позов від 02.08.2024, який надіслано до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] , відповідач позов не визнає, виходячи із такого. В матеріалах справи відсутні докази узгодження сторонами права банку вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у зв`язку з чим вимога АТ «Сенс Банк» про стягнення 279 477,38 грн заборгованості за кредитом задоволенню не підлягає. Наданий позивачем опис вкладення до цінного листа щодо поштового відправлення на адресу [PERSON] на: [ADDRESS] , направлений рекомендованим відправленням (відправлення № 0503608560469 відповідно до №1202 Списку № 1 згрупованих поштових відправлень). Відповідно до даних трекінгу, за поштовим відправленням № 0503608560469 жодної інформації немає, відповідач ніякої кореспонденції від позивача не отримував. Доказів отримання відповідачем досудової вимоги із вимогою дострокового повернення кредиту позивачем не надано, наявні лише докази направлення такої вимоги. З огляду на зазначене, позивачем не дотримано встановленої законом процедури стягнення заборгованості, а отже відсутні підстави для дострокового стягнення отриманих відповідачем кредитних коштів. Крім того, сторона відповідача вважає, що Паспорт споживчого кредиту у цій справі не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, виходячи того, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Сторона відповідача посилається на такий правовий висновок Верховного Суду , що знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року по справі №333/5483/20, від 15 червня 2022 року по справі №383/418/20. Представник відповідача у відзиві на позов з урахуванням вищевикладеного прохав відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник позивача у відповіді на відзив від 07.08.2024 позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, зазначив, що направлення відповідно до ч.10 ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів» вимоги про дострокове повернення кредиту доведено стороною позивача і свідчить про дотримання кредитором вимог цього закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, банк як позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати відсотків у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики (якщо договором передбачено обов`язок позичальника повертати позику частинами ). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»(стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту Відповідно до ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» ( надалі Закон № 1734-VIII) у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про захист прав споживачів" порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Підстав для відступу від указаної позиції не вбачала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року при вирішенні справи N 553/1501/15-ц (провадження N 14-50цс22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15 сформулювала правовий висновок щодо направлення повідомлення (вимоги) позичальнику. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що позивач переконував суд, що направив відповідне повідомлення (вимогу) як позичальнику, так і його поручителю. Проте суди вказали, що всупереч умовам кредитних договорів позивач відправив ці повідомлення (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення. Тому суди не змогли встановити, як те, чи справді позивач відправив відповідачам відповідні повідомлення (вимоги), так і те, чи були останні вручені адресатам. Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено існування договірних відносин між сторонами по справі щодо надання кредитних коштів АТ «Альфа-Банк» [PERSON] на підставі договоруспоживчого кредиту № 500714177 від 06.09.2022. Банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, про що свідчать наявні у справі докази. Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним матеріали справи не містять та стороною відповідача суду їх надано не було. Отримання відповідачем [PERSON] коштів за договором № 500714177 у сумі 281493,38 грн, як і виникнення заборгованості за цим договором, ним не заперечується, а отже доведенню не підлягає. Як встановлено судом з матеріалів справи, договір № 500714177 від 06.09.2022 укладений строком на 72 місяці, а саме до 06.09.2028. Отже, наразі вказаний договір діє, він не розірваний та як зазначено вище, недійсним не визнаний. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 06.09.2022 було укладено угоду саме про надання споживчого кредиту № 500714177, тобто грошових коштів, що надаються банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент, визначений угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між банком та позичальником на підставі договору та відповідно до його вимог ( Розділ 1 Оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту). Отже, до відносин між сторонами у цій справі мають застосовуватися положення Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем надано до суду в якості доказу копію опису вкладення щодо надіслання за допомогою сервісу Укрпошти стандарт відповідачу [PERSON] 05.07.2023 вимоги про усунення порушень /а.с. 25/, проте в супереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів дотримання встановленого Законом № 1734-VIII порядку направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту. Так, окрім наданого позивачем опису до вказаного листа, ним не надано до суду підтвердження отримання останнім цієї досудової вимоги, відмови у її отриманні чи повернення її відправнику у зв`язку із відсутністю адресата. Відповідно до даних трекінгу, наданих стороною відповідача, поштове відправлення не було вручено адресату та було отримано відправником / а.с. 134 зворот - 135/. За таких обставин суд приходить до висновку про недотримання позивачем встановленої законом процедури стягнення заборгованості та відсутність підстав для дострокового стягнення отриманих відповідачем кредитних коштів. Вказане відповідає правовому висновку, до якого прийшов Верховний Суд у постановах: від 14.12.2022 № 347/832/16; від 19.10.2022 № 761/13847/15-ц; від 05.10.2022 № 607/122/15-ц; від 12.05.2022 № 202/5399/16-ц; від 03.05.2022 № 206/3466/18; від 14.04.2022 № 278/1646/15-ц; від 02.02.2022 № 755/11307/17; від 17.01.2022 № 1519/2-4141/11. Крім того, суд погоджується із твердженням сторони відповідача про те, що умовами договору споживчого кредиту № 500714177 від 06.09.2022, укладеного між АТ «Альфа-Банк» [PERSON] не передбачено права вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, а отже позивач не мав законного права звертатися із такою вимогою як до відповідача, так і до суду. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх окремо та в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 333 462,46 грн, оскільки ця позовна вимога є необґрунтованою і недоведеною належними, допустимими та достовірними доказами, а тому задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 4001,55 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 62296532 від 17.04.2024 покладаються на позивача.

Outcome: dismissed