Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] 28 червня 2024 року звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, зникло порозуміння, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 24 липня 2024 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, та у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін не надав (15). Відповідачці судом направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, 29 липня 2024 року відповідачка надала до суду заяву про визнання позову (а.с.16). На підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 12 травня 2022 року (а.с.2), мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.3) та разом не проживають з травня 2024 року (а.с.4, 5). Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Тому, зважаючи на взаємні відносини подружжя, та що в подальшому позивач не має наміру зберегти подружні відносини, тобто подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу належить повернути з державного бюджету 605,60 грн., що складає 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved