Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, зазначаючи, що 22.12.2023 року він оформив замовлення в інтернет-магазині «AUTODECOR» на комплект чохлів з автотканини для автомобіля. 25.12.2023 позивач отримав вказане замовлення поштовим відправленням та сплатив його повну вартість, що становить 3 200 грн, а також кур`єрську доставку 489 грн, з яких: 84 грн - комісія за переказ грошових коштів; 405 грн - плата за кур`єрські послуги доставки. Отже, позивачем всього було сплачено 3 200 грн + 489 грн = 3689 грн. На підтвердження здійснення купівлі комплекту авточохлів, інтернет-магазин надіслав електронний фіскальний чек № abaJYUXsZ4I, контрольне число 5530, ФН ПРРО 4000727775. Чек оформлений датою відправлення замовлення, а саме: 23.12.2023. Відповідно до інформації, зазначеної у чеку, продавцем є ФОП [PERSON] . Після отримання замовлення, 31.12.2023, позивач помітив, що комплект авточохлів не відповідає замовленню. У зв`язку із зазначеним покупець зателефонував продавцю , щоб обміняти товар, але відповіді не отримав. Після цього позивач написав відповідачу, але отримав інформацію від останнього, що 31.12.2023 інтернет-магазин не працює, тобто потрібно звертатися з подібними проханнями після 02.01.2024 і допомогти вирішити всі питання зможе тільки менеджер який займався оформленням замовлення. Позивач багато разів телефонував і писав до інтернет-магазину з 02.01.2024 по 05.01.2024 включно, але відповіді від відповідача щодо обміну товару не отримав. З огляду на те, що комплект авточохлів не можуть бути використаними за своїм цільовим призначенням, оскільки вони не підходять для автомобіля на який замовляв позивач та те, що його права як споживача були порушені [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою від 28.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30.04.2024 постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи присутні відповідні докази, надав свої заперечення по позов, просив відмовити в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази та надані заяви, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що 22.12.2023 року він оформив замовлення в інтернет-магазині « [INFO] » за посиланням [INFO] на комплект чохлів з автотканини для автомобіля (транспортного засобу Mazda, модель CX-5, 2020 року). на підтвердження факту вказаного замовлення позивач надає роздруківку листування з інтернет-магазином, в якій вказаний номер ТТН (20450837328899). 25.12.2023 позивач отримав вказане замовлення поштовим відправленням та сплатив його повну вартість, що становить 3 200 грн, а також кур`єрську доставку 489 грн, з яких: - 84 грн - комісія за переказ грошових коштів; - 405 грн - плата за кур`єрські послуги доставки. Отже, позивачем всього було сплачено 3 200 грн + 489 грн = 3689 грн. На підтвердження здійснення купівлі комплекту авточохлів, інтернет-магазин надіслав електронний фіскальний чек № abaJYUXsZ4I, контрольне число 5530, ФН ПРРО 4000727775. Чек оформлений датою відправлення замовлення, а саме: 23.12.2023. Відповідно до інформації, зазначеної у чеку, продавцем є ФОП [PERSON] (ІД [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої основний вид діяльності відповідача є 47.91. роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. Після отримання замовлення, 31.12.2023, позивачем було виявлено, що комплект авточохлів, який надіслав продавець не відповідає замовленню, оскільки вони для іншої моделі, а саме: Mazda, CX-3, 2018 року, а не Mazda, CX-5, 2020 року. Тобто надісланий товар не відповідав замовленню У зв`язку із зазначеним покупець зателефонував продавцю, для того, щоб обміняти товар, але відповіді не отримав. Після цього позивач написав відповідачу, але отримав інформацію від останнього, що 31.12.2023 інтернет-магазин не працює, тобто потрібно звертатися з подібними проханнями після 02.01.2024 і допомогти вирішити всі питання зможе тільки менеджер який займався оформленням замовлення. Як зазначає позивач, він багато разів телефонував і писав до інтернет-магазину з 02.01.2024 по 05.01.2024 включно, але відповіді від відповідача щодо обміну товару не отримав. А оскільки, авточохли не можуть бути використаними за своїм цільовим призначенням, так як вони не підходять для автомобіля Mazda, CX-5, 2020 року. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закон України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 12 ст. 1 Закону істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; Частиною 2 ст. 678 ЦК України встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №686/8534/17 зазначив, що недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовами договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Отже, комплект авто чохлів Mazda, CX-3, 2018 року має істотний недолік, оскільки він не може бути використаний за цільовим призначенням. Київський апеляційний суд у постанові від 13.03.2023 по справі №758/14926/15-ц зазначив, що системний аналіз вказаних положень спеціального закону та загальних правил, визначених ЦК України, свідчить про те, що встановлення істотності недоліку товару необхідно наявність таких ознак: неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням, виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); повторний прояв недоліку з неналежних від споживача причин після його усунення, а також наявність хоча б однієї з таких ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно зі статтею 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Відповідно до ст. 4 Закону споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: - захист своїх прав державою; - відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; - звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав та ін.. Статтею 8 Закону встановлено, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Частина 2 та 3 ст. 9 Закону встановлює, що якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідач із викладеним не погодився та надав свої заперечення проти позову в яких зазначив, що він, ФОП ФОП [PERSON] , заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. Отже, дійсно, 23.12.2023 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено публічний договір роздрібної купівлі-продажу на відстані за допомогою мережі Інтернет, а саме через веб-сайт: [INFO] на товар: комплект автомобільних чохлів із автотканини на транспортний засіб марки MAZDA, модель СХ-5, 2020 року, вартістю 3200,00 грн. про що свідчить фіскальний чек № abaJHUXsZ41 від 23.12.2023. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 31.12.2023 в ході телефонної розмови з позивачем стало відомо, що комплект автомобільних чохлів не відповідає замовленому, оскільки отриманий комплект чохлів передбачено для іншої моделі автомобіля, а саме - MAZDA, CX-3 з 2018 року, а не MAZDA CX-5, 2020 року. В ході телефонної розмови позивачеві зазначено, що обмін товару буде здійснено у робочий час. Оскільки інтернет-магазин не працює у святкові дні з 31.12.2023 до 02.01.2024 включно, і зробити обмін товару саме у неробочий час немає можливості. При цьому зазначив, що у позовній заяві позивач стверджує, що всі його звернення залишались без відповіді, при цьому звернув увагу суду, на те, що спілкування з позивачем відбувалося у декількох месенджерах, (viber, facebook), а також у формі телефонних розмов. В підтвердження цього факту надав суду відповідні роздруківки переписок. В тому числі, відповідач відмічає, що під час отримання замовлення через кур`єра ТОВ «Нова Пошта» позивач мав можливість здійснити огляд посилки, та у разі виявлення невідповідностей товару відмовитися від замовлення, але цього не зробив. Натомість отримав відправлення та сплатив суму накладеного платежу. Про що свідчать дані у товарно-транспортній накладній №20450837328899, датою отримання зазначено 25.12.2023. Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. На підставі вказаної норми Позивачеві запропоновано здійснити обмін отриманого товару, на що останній зазначив, що товар йому вже не потрібний і він бажає зробити повернення товару з поверненням коштів. При цьому Позивач відмовився від загальної процедури повернення товару, що визначено у ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів». Щоб дійти згоди, Позивачеві запропоновано повернути придбаний товар шляхом пересилання його транспортною компанією ТОВ «Нова Пошта» із зазначенням суми накладеного платежу у розмірі, що дорівнює вартості товару, а саме 3200,00 грн. На що Позивач погодився, про що свідчать роздруківки переписок та відповідне поштове відправлення. (додаток 4,5) Зі змісту переписки вбачається, що Позивач відправив товар для повернення, про що повідомив Відповідача у месенджер 04.01.2024. 07.01.2024 відповідач отримав поштове відправлення через ТОВ «Нова Пошта» №59001082740473 та сплатив накладений платіж у розмірі 3200,00 грн, чим фактично здійснив повернення коштів позивачеві за повернутий товар по замовленню від 23.12.2023, про що свідчить квитанція про сплату. А також сплатив послуги за доставлення цього відправлення у розмірі 156,00 грн. та комісію у розмірі 84,00 грн. Як видно із даних накладної ТОВ «Нова пошта» відправлення отримано, а грошовий переказ виданий одержувачу, тобто, позивачу. Грошовий переказ було перераховано на особисту картку Позивача [NUMBER] про що свідчать дані товарно-транспортної накладної №59001082740473 копія якої надається. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що повернув кошти у повному обсязі за замовлення від 23.12.2023. А також звертає увагу суду, що позивач у позовній заяві не вказує жодної інформації про те, що грошові кошти за замовлення було повернуто йому в повному обсязі, тим самим вводить суд в оману, вимагаючи повернення коштів вдруге. На підставі п. 7 гл. III Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Мінфіну від 14.06.2016 р. №547 реєстрація видачі коштів у разі повернення товару або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від`ємної суми, Відповідачем було скасовано фіскальний чек № abaJHUXsZ41 від 23.12.2023, ІД 3159006932, про що свідчить скасування чеку № sn0Kg4Nw8wU від 08.01.2024, ІД 3159006932. Тобто замовлення було скасовано у зв`язку із поверненням товару, а відповідний публічний договір роздрібної купівлі-продажу розірвано за ініціативою покупця. Копія чеку про скасування розрахункової операції у зв`язку з поверненням товару надається. Відповідно до положень ст. ст. 12 та 13 Закону України "Про захист прав споживачів" розірвання договору відбувається шляхом повернення товару продавцеві та повернення покупцеві вартості товару. Таким чином, публічний договір роздрібної купівлі-продажу укладений у мережі Інтернет між [PERSON] та ФОП [PERSON] був розірваний, товар повернуто продавцю, а його вартість повернута Покупцю. З огляду на зазначене, вважав, що відповідачем виконано свій обов`язок щодо повернення товару та коштів за нього і вжито всіх залежних заходів щодо належного виконання зобов`язання відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку із зазначеним, представник позивача надав відповідь на відзив в якій уточнив позовні вимоги та обґрунтував наступним. Зазначив, що замовлення на комплект чохлів для автомобіля було оформлене 22.12.2023, тобто, перед святкуванням Нового Року. Позивач планував, що вказане замовлення буде подарунком до свята. Однак, сплативши вказану суму за кур`єрські послуги (489,00 грн), після отримання замовлення, зрозумів, що відповідач надіслав неправильний комплект чохлів. Перевірити товар одразу не було можливості, тому що для цього потрібно міряти чохли безпосередньо на сидіннях авто, що неможливо зробити в приміщенні відділення «Нової пошти». Дійсно, після численних переговорів між возивачем та відповідачем, грошові кошти за товар в розмірі 3 200,00 грн було повернуто ФОП [PERSON] на користь [PERSON] в повному обсязі, проте, відповідачем не було компенсовано грошові кошти у розмірі 489,00 грн за кур`єрські послуги. Такж, представник позивача додатково звернув увагу суду, що під час багатьох телефонних розмов відповідач постійно дозволяв собі зневажливо спілкуватись з позивачем, нецензурно висловлюватись та лаятись, підвищувати голос, казати, що «він родом із Салтівки», а тому йому байдуже на будь-які претензії в його адресу, а також казати, що в нашій країні смішно звертатись до суду, адже ці установи не здатні захистити права людей. З огляду на викладене, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частина 1 ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Отже, відповідачем було завдано позивачу моральної шкоди, яка повинна відшкодована, а тому, представник позивача, просив суд, задовольнити позовну заяву частково та стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 5 569,00 грн, з яких: 489,00 грн - витрати за кур`єрські послуги; 5 000,00 грн - моральна шкода; 80,00 грн - поштові витрати на відправлення позовної заяви відповідачу. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди вимоги позивача з наступних підстав. Отже, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково - в розмірі 500 грн, в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. В тому числі, оскільки, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує судовий збір в розмірі 232,50 грн з відповідача на користь Держави. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial