Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

08 серпня 2024 року адвокат Карпенко Віктор Константинович , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СВ №1057180 від 08.08.2024 року діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі - НААН) про відшкодування [PERSON] моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що наказом НААН від 29 вересня 2022 року № 249-к [PERSON] звільнено з посади директора. Не погоджуюсь з наказом про звільнення [PERSON] оскаржив його до суду. Рішенням Чернігівського районного суду від 19.12.2022 року в цивільній справі №748/1995/22, залишеним в силі постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2023 року наказ НААН №249-к від 29.09.2022 року визнано протиправним та скасованим, а позивач був поновлений на посаді директора ДП «Іванівка». За вказаних обставин, які підтверджені рішенням суду, яке набрало законної сили, позивач вважає, що підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному припиненню з ним трудових відносин, призвело до його моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації життя, внаслідок чого [PERSON] були заподіяні психологічні (моральні)страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, втрати його нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя [PERSON] оцінює в 20000 грн. На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Ухвалою суду від 09 серпня 2024 року було відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У строк встановлений судом, відповідач - Національна академія аграрних наук України, скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву по справі, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з тих підстав, що належними доказами позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також не обґрунтував грошову суму моральної шкоди з урахуванням чого вважає позов необгрунтованим. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень частини 4 ст 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Чернігівського районного суду від 19.12.2022 року в цивільній справі №748/1995/22, залишеним в силі постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2023 року було встановлено, що 24.09.2021 на підставі наказу Національної академії аграрних наук України № 389-к [PERSON] призначено директором ДП «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України з 27.09.2021 та укладено контракт з 27.09.2021 по 27.09.2024. В подальшому 28.09.2021 до ЄДРПОУ було внесено запис про призначення [PERSON] директором ДП «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України. 30.09.2021 рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 953/16713/21 поновлено [PERSON] \~на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка». Рішення в цій частині допущено до негайного виконання. 04.10.2021 приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської області Шрайбер В. В. внесено до ЄДРПОУ запис про зміну керівника ДП «ДГ «Іванівка», замість [PERSON] вказано директором [PERSON] 15.11.2021 на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 у справі № 953/16713/21 в частині негайного виконання, Національною академією аграрних наук України видано наказ №475-к про поновлення [PERSON] виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» з 16 листопада 2021 року Також, в цей же день, Національна академія аграрних наук України видала наказ №476-к\~про звільнення виконуючого обов`язки директора ДП «ДГ «Іванівка» [PERSON] з 17 листопада 2021 року за п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору В той же час, з наданих ДП «ДГ «Іванівка» копії табелів обліку робочого часу встановлено, що [PERSON] продовжив працювати у ДП «ДГ «Іванівка» на посаді виконуючого обов`язки директора з листопада по грудень 2021 року та з січня по квітень 2022 року, а в травні 2022 року як директор. Щодо [PERSON] , то він не значиться в даних табелях, ним, згідно табеля робочого часу за вересень жовтень 2021 року відпрацьовано на посаді директора ДП «ДГ «Іванівка» 26 днів у вересні місяці 26.07.2022 Національна академія аграрних наук України видала наказ № 193-к, за яким [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Іванівка» з 26.07.2022 Наказом №249-к від 29 вересня 2022 року позивач [PERSON] звільнений з посади директора ДП «ДГ «Іванівка» 29.09.2022 на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, зокрема на підставі порушення ним умов Контракту від 24.09.2021, а саме, підпунктів "в", "д" пункту 27 (розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; у разі несплати реструктурованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника) Згідно службової записки віце-президента НААН [PERSON] , було здійснено моніторинг ефективності фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Іванівка», та визнано діяльність підприємства за 1 півріччя 2022 року неефективною . З табелів обліку робочого часу, наданих суду ДП «ДГ«Іванівка», встановлено, що з листопада по грудень 2021 року та з січня по травень 2022 року, на даному підприємстві виконував обов`язки директора [PERSON] 29 липня 2022 року комісією Національної академії аграрних наук України складено Акт про проведення службової перевірки щодо встановлення особи керівника ДП «ДГ «Іванівка». Даний акт було складено на виконання наказу Національної академії аграрних наук України від 13.07.2022 №45 «Про проведення службової перевірки». В даному акті зазначається, що НААН від [PERSON] став відомий той факт, що [PERSON] не допускає його до Підприємства, та не дає приступити до виконання своїх повновноважень, а тому фактично майже весь час з призначення [PERSON] директором ДП «ДГ «Іванівка», останнім не здійснюються свої повноваження, як керівника Підприємства. Також комісією встановлено, що на час проведення перевірки, керівником ДП «ДГ «Іванівка» відповідно до наказу НААН є [PERSON] , а відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] . За результатами службової перевірки Комісією було встановлено, що причини неприбуття [PERSON] на робоче місце в ДП «ДГ «Іванівка» є поважними. До того ж, Комісією було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Іванівка» та встановлено, що за час керівництва [PERSON] відбулося істотне погіршення фінансового стану дослідного господарства, зокрема його платоспроможності, внаслідок прийняття неефективних управлінських рішень. В рамках розгляду справи №748/1995/22 Чернігівським районним судом Чернігівської області, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень було з`ясовано, що [PERSON] звертався до суду з позовом про усунення перешкод у виконанні обов`язків директора ДП «ДГ «Іванівка», вказуючи, що з 05.10.2021 його фактично було усунуто від виконання обов`язків директора, він не має доступу до приміщень, будівель, споруд та взагалі до території Підприємства (справа №748/2829/21, ухвалою суду від 16.12.2021 відкрито провадження; ухвалою суду від 09.06.2022 закрито провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України ). Також, [PERSON] звертався до суду з адміністративним позовом та оскаржував реєстраційну дію приватного нотаріуса про внесення 04.10.2021 до ЄДРПОУ запису, згідно якого було змінено запис в графі керівник замість « [PERSON] » вказано «директор [PERSON] » (постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2022 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у справі №\~620/15545/21 скасовано, провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до цивільної юрисдикції). Також, 18.10.2021 [PERSON] , з метою недопущення розкрадання врожаю належного державному підприємству звертався до слідчого судді як директор ДП «Дослідне господарство «Іванівка» з клопотанням про накладення арешту на майно - врожай 2021 року (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12021270000000044 від 03.02.2021), вказуючи, що 06 та 07 жовтня 2021 року [PERSON] , використовуючи незаконні записи в ЄДРПОУ, де він вказаний директором, повністю захопив державне підприємство, паралізував його роботу та привіз до господарства близько 20 озброєних хлопців спортивної статури, які більше ніж на 6 годин заблокували в адміністративному приміщенні спеціалістів підприємства та заблокували йому доступ та спрівробітникам підприємства (справа №751/7615/21 ухвала слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.10.2021). [PERSON] також 25.07.2022 звертався до Чернігівської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в якій повідомив, що виконуючим обов`язки директора ДП ДГ «Іванівка» ІСГПС НААН України Половіком М.В., який спільно з посадовими особами ТОВ «ІК «Енергоперспектива» привласнив майно (врожай 2020-2021 року) державного підприємства, уклавши з товариством договори №04/03/20С від 04.03.2020, №06/03/20С від 06.03.2020 на суму 18 050 000,00 грн та №01/20у від 08.01.2020 на суму 17 820 753,19 грн поза визначеним законом порядком, без згоди НААН, які пізніше були визнані недійсними. Крім того у заяві зазначав, що протягом років не виплачувалась заробітна плата, збільшувалась кредитна заборгованість, не сплачувались податки, не вівся розрахунок з контрагентами, врожайність навмисно занижувалась, зерно вивозилось на приватні елеватори та склади (справа №751/2872/22, ухвала слідчого судді Новозаводського районого суду м. Чернігова від 11.08.2022). З урахуванням вищевикладеного Чернігівським районним судом Чернігівської області при розгляді справи № 748/522/22 про скасування наказу про звільнення та поновлення на робот і безспірно встановлено, що позивач з об`єктивних причин не міг виконувати покладені на нього за контрактом обов`язки Керівника. Відтак, даним рішенням суду від 19.12.2022 року в цивільній справі №748/1995/22, залишеним в силі постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2023 року було встановлено порушення трудових прав [PERSON] та поновлено його на роботі Суд при розгляді справи бере до уваги вищевказані преюдиційні факти, тобто факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19). Отже обставини, які були встановлені Чернігівським районним судом в цивільній справі №748/1995/22, залишеним в силі постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2023 року не потребують повторного встановлення і дослідження. В силу положень стаття 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Варто відзначити, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику відбувається в разі наявності таких складових: -порушення законних прав працівника, факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили; -виникнення моральних страждань, внаслідок дій роботодавця, які призвели до порушення його трудових прав; -втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які в свою чергу мають бути пов`язані з порушенням його трудових прав роботодавцем. Доведеність під час розгляду справи зазначених складових є підставою для відшкодування моральної шкоди Виходячи з викладеного вище, факт порушення трудових прав позивача [PERSON] підтверджено судовим рішенням, яке на час розгляду справи набрало законної сили та не підлягає доказуванню. Разом з тим, суд при розгляді справи має встановити, чи призвело порушення трудових прав працівника до завдання йому моральних страждань та втрати нормальних життєвих зав`язків позивача, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Суд бере до уваги, те що у зв`язку порушенням трудових прав позивача, які виявлялися у фактичному не допуску його на підприємство для виконання безпосередніх обов`язків як керівника [PERSON] був змушений прикладати додаткові зусиллями, на відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, які знайшли свій вияв у зверненнях до судових органів з вимогами про усунення перешкод у виконанні обов`язків директора ДП «ДГ «Іванівка», , а також щодо оскарження реєстраційної дії приватного нотаріуса про внесення 04.10.2021 до ЄДРПОУ запису, згідно якого було змінено запис в графі керівник замість « [PERSON] » вказано «директор [PERSON] », звернення з клопотанням про накладення арешту на майно - врожай 2021 року з метою недопущення його розкрадання, а також звернення правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України щодо привласнення майно державного підприємства шляхом уклавши з товариством договори №04/03/20С від 04.03.2020, №06/03/20С від 06.03.2020 на суму 18 050 000,00 грн та №01/20у від 08.01.2020 на суму 17 820 753,19 грн поза визначеним законом порядком, без згоди НААН, які пізніше були визнані недійсними. Також суд бере до уваги те, що вищевказані систематичні дії позивача, які були спрямовані на відновлення стану, який існував до порушення його трудових прав, свідчить про наявність емоційних переживань з боку позивача , відірваності його від активного соціального життя у зв`язку із зацикленістю уваги на проблемі не допуску його до виконання обов`язків керівника, а також враховуючи значний часовий проміжок між порушенням і поновленням трудових прав та дій які позивач вживав докладаючи додаткові зусилля до для організації власного життя, через позбавлення його засобів до існування, свідчить в сукупності про наявність моральних страждань позивача, які в свою чергу нерозривно пов`язані з незаконним звільненням [PERSON] з посади У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати». Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав [PERSON] , яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є в свою чергу підставою для стягнення моральної шкоди. У зв`язку з вищевказаним, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Позивач звертаючись до суду просить стягнути з відповідача суму в розмірі 20000 грн. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4, ст. 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 20 тис. гривень є завищеним. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, законності, суд оцінює моральну шкоду заподіяну відповідачем позивачеві у 4\~000 грн. та вважає, що грошова сума у розмірі 4 000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану відповідачем моральну шкоду позивачу. Суд констатує, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо факту її заподіяння позивачеві внаслідок вчинення відповідачем незаконного звільнення. При цьому позивач не подав суду належні і допустимі докази на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у 20 000 грн. та іншого розміру більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом. Суд також врахував правові позиції Верховного Суду, висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню внаслідок чого з відповідача на користь позивача має бути стягнута моральна шкода в розмірі 4000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем згідно квитанції ПриватБанк № 0.0.3805905371.2 від 07.08.2024 року було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн. за подання [PERSON] позову про відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 , а позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 242,24 грн Щодо розгляду питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за доцільне заначити наступне. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), зазначила, що вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивача доказів понесених ним судових витрат на отримання професійної правничої допомоги додано не було і протягом перебування справи в провадженні суду до ухвалення у справі рішення, такі докази суду не надавались. Також стороною позивача до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подати докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення. У позовній заяві стосовно судових витрат зазначено що звертаючись до суду позивач поніс судові витрати : 1211, 20 грн . судовий збір за подання позовної заяви; 16000 грн (гонорар адвоката за участь в суді першої інстанції) докази по яким будуть надані до суду в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України Зазначене формулювання в позовній заяві вказує на те, що з метою дотримання положень п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України стороною позивача у позовній заяві вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Однак, зазначення у змісті позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат відповідно до положень п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яка в даному випадку повинна була бути подана до суду до ухвалення у справі рішення, ураховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. Суд відмічає, що стороні позивача відповідачем був надісланий відзив у справі через засоби ЄСІТС «Електронний суд» 23.08.2024 року з дати отримання якого позивачу судом був становлений строк, який обраховувався у 5 днів з дня отримання, для подання заяви по суті - відповіді на відзив, в рамках якої позивач не був позбавлений можливості долучити заяву про намір подати докази понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, однак маючи таку можливість сторона позивача нею не скористалася. З урахуванням викладеного, правові підстави для задоволення вимоги представника позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат по оплаті правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались, стороною позивача до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про подання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення.

Outcome: partial