Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

15.02.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 09.02.2022 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у позику від позивача грошові кошти у сумі 277 764 грн., що еквівалентно 8 721 євро за курсом НБУ, на строк до 09.02.2023 року включно. Зобов`язання відповідача за договором позики від 09.02.2022 року забезпечене іпотекою нерухомого майна - квартирою [ADDRESS] відповідно до договору іпотеки від 09.02.2022 року.Через військову агресію Російської Федерації, введення воєнного стану на території України, бойові дії на території м. Маріуполь оригінали договору позики від 09.02.2022 року та договору іпотеки від 09.02.2022 року були втрачені. На звернення позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаревич В.Г., йому було надано копію договору іпотеки від 09.02.2022 року, проте копії договору позики в нотаріуса не збереглось. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, кошти в повному обсязі не повернув, позивач просить стягнути з нього заборгованість за договором позики від 09.02.2022 року у розмірі 8 721 євро за курсом НБУ станом на день повернення позики; 3 % річних за період прострочення зобов`язання з 10.02.2023 року по 01.02.2024 року в сумі 10 414,12 грн.; а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість від його представника - адвоката Д`яконової К.І. надійшло клопотання, у якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилась, про час та дату судового засідання сповіщена належним чином, відзив на позов не надала, будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Розгляд справи проведено на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 09.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 238, яким забезпечується виконання грошових зобов`язань, що виникли у іпотекодавця на підставі договору позики, укладеного між [PERSON] та іпотекодержателем, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 235 від 09.02.2022 року, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути грошові кошти в сумі 277 764 грн., що еквівалентно 8 721 євро за курсом НБУ станом на день повернення позики, у строк до 09.02.2023 року включно (а.с. 7-8). 27.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100060000561 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 438 КК України, зокрема на підставі заяви [PERSON] , яка повідомила що в період часу з 20.03.2022 року по 10.06.2022 року на тимчасово окупованій території, а саме: [ADDRESS] , що є офісом приватного нотаріуса, солдати країни агресора знищили матеріали архіву приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Макаревич В.Г. (а.с. 18). 14.12.2023 року позивачем направлено [PERSON] вимогу про повернення боргу в розмірі 277 764 грн. (а.с. 13-16). Згідно з позовом відповідач кошти не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти в сумі 277 764 грн., що еквівалентно 8 721 євро за курсом НБУ станом на день повернення позики. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 8 721 євро за курсом НБУ станом на день повернення позики, оскільки предметом договору позики є 277 764 грн., і саме таку суму грошових коштів відповідач отримала від позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором в розмірі 277 764 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період прострочення зобов`язання з 10.02.2023 року по 01.02.2024 року в сумі 10 414,12 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3 % річних розраховані у період дії в Україні воєнного стану, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2 777,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial