Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 04.10.2019 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00922, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 18000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 9,1% за кожні 14 днів, строком до 30.10.2020. Товариство свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 04.10.2019. 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 відступило право вимоги ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, укладеним з відповідачем. Згідно з договором № 13122023/1 про відступлення права вимоги від 12.12.2023 ТОВ Фінансова компанія «Гефест» відступило право вимоги за кредитними договорами [PERSON] , в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, укладеним з відповідачем. Позивач вказує, що відповідачка не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим станом на 01.04.2024 виникла заборгованість загальний розмір якої становить 194513,18 грн, з яких: 18000,00 грн тіло кредиту; 176013,18 грн відсотки за користування кредитними коштами. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019 в розмірі 194513,18 грн. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 02.05.2024відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Ухвалою суду\~від 31.07.2024 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Сауляк Є.В. подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з зазначення, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Враховуючи зазначене вище та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Між сторонами існують правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 526, 530, 536, 553-554, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 04.10.2019 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту ВН23-00922, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 18000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 9,1 % від суми наданого кредиту за кожні 14 днів, кошти надаються строком на 28 періодів по 14 днів, а саме з 4 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2020. Днем кінцевого повернення Кредиту є 30жовтня 2020 року. Згідно п.п. 2.2 договору, позичальник отримує готівкові кошти через каси кредитора, або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує позичальник при оформленні договору. Датою видачі кредиту є дата перерахування коштів з поточного рахунку кредитора на рахунок або через платіжні системи позичальнику або фактичного отримання ним готівкових коштів в касі відділення кредитора. Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 18000,00 грн підтверджується видатковим касовим ордером від 4 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 1.7, 1.8 договору, кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються позичальнику у касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу), відповідно до «Графіку внесків за Договором», що є додатком №1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Сторони погодили, що при розрахунку графіку внесків за цим договором та розміру єдиного платежу використовується ануітетний спосіб погашення кредиту, що передбачає погашення рівними платежами. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього договору. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів. В разі якщо день сплати кредиту та процентів за договором (єдиного платежу), про який вказано в Графіку внесків за договором, припадає на вихідний чи святковий день, позичальник зобов`язується здійснити такий платіж раніше або у перший наступний робочий день(п.2.6 договору). В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 6 днів від дати, визначеної в Графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору неустойку (штраф) у розмірі 50 грн за кожен факт порушення (п. 4.2 договору). Кредитні кошти надаються строком на 28 періодів по 14 днів, а саме з 4 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 30 жовтня 2020 року (п.1.5 договору). Відповідно до п. 2.7 договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів. Кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ «Кредит Готівкою» право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, укладеним з [PERSON] . Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо боржника [PERSON] , укладеного з нею договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, право вимоги по якому відступається. Відповідно до п. 2.1.3 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Отже, ТОВ «Вендор-Фінанс» відступив право вимоги ТОВ «Кредит Готівкою» за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019 12 грудня 2023 року між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредит Готівкою» відступило ТОВ Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, укладеним з [PERSON] . В свою чергу 13 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13 грудня 2023 року відступило [PERSON] право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019, укладеним з [PERSON] . Відповідно до абз. 2 п. 1.5 вказаних договорів, відступлення права вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання цесіонарієм зобов`язання по оплаті прав, що відступаються. Згідно із п. 1.3 договору відступлення права вимоги №12122023 від 12 грудня 2023 року, право вимоги за кредитними договорами, визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 135 714,67 грн без ПДВ. Відповідно до п. 1.3 договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13 грудня 2023 року, право вимоги за кредитними договорами визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 60 962,00 грн без ПДВ. Факт виконання зобов`язання по оплаті прав за вищевказаними договорами відступлення прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 346687221 від 12 грудня 2023 року та квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» 9326-8589-0344-5519 від 13 грудня 2023 року. Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~ст.516\~ЦК України,\~заміна кредитора\~у зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст .518\~ЦК України\~боржник має\~право висувати\~проти вимоги\~нового кредитора\~у зобов`язанні\~заперечення,\~які він\~мав проти\~первісного кредитора\~на момент\~одержання письмового\~повідомлення про\~заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення боржника про заміну кредитора за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019 як за договором факторингу, так і за двома договорами відступлення права вимоги. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Щодо суми заборгованості по вказаному договору, то слід зазначити. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019 з жовтня 2019 року по березень 2024 року становить 194513,18 грн, з яких: 18000,0 грн заборгованість по тілу кредиту, 176013,18 грн заборгованість по процентам за користування кредитом. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню. Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований з огляду на наступне. Як зазначено раніше кредит надавався відповідачу строком на 28 періоди по 14 днів, а саме з 4 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2020. Днем кінцевого повернення кредиту є 30 жовтня 2020 (п.1.5 договору). Кредитні кошти, отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням, а саме на поточні потреби(п. 1.3 договору). Проценти ж нараховані за період з жовтня 2019 року по березень 2024 року, тобто включаючи період в межах строку кредитування та після закінчення такого строку. Суд звертає увагу на те, що нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23 жовтня 2019 року в справі № 456/1747/15-ц, від 09 вересня 2020 року в справі №752/12685/15-ц. При цьому, у постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вказувалося, відповідно до п. 2.7 договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів. Кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. Тобто, цим пунктом договору сторони встановили відповідальність за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а тому товариство не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, які можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом за неправомірне користування коштами та їх розмір визначено сторонами договору і такий розмір процентів встановлений на рівні процентів за правомірне користування коштами. Однак, позивач з вимогою про стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України до суду не звертався. Крім того, відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче користування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів, споживач звільняється від відповідальності перед кредитором за таке прострочення. В тому числі, але не виключно споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Дія карантину була продовжена до 30 червня 2023 року, а тому нарахування платежів, сплата яких передбачена договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04 жовтня 2019 року за прострочення виконання зобов`язання в межах дії карантину тобто до 30 червня 2023 року є безпідставним. В той же час слід звернути увагу, що за змістом п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період воєнного стану позивальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а отже нарахування відсотків за межами строку кредитування, в тому числі і в розмірі визначеному договором, є безпідставним. Позивач, нараховуючи відсотки за період з жовтня 2021 року по березень 2024 року, на вказані положення не звернув увагу та не врахував їх при зверненні до суду, а тому заборгованість по відсотках в цій частині стягненню з відповідача не підлягає. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним договором слідує, що станом на жовтень 2020 року заборгованість в цілому по відсоткам становить 41697,18 грн. Отже, заборгованість по процентам за користування (як правомірне) кредитними коштами за період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року, тобто по день закінчення строку кредитування визначеного договором складає 41697,18 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків в межах строку визначеним кредитним договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00922 від 04.10.2019 в сумі 59697,18 грн, з яких: 18000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 41697,18 грн - заборгованість по відсоткам. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 596,97 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам) на користь держави, зважаючи, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial