Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що 27.01.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №484329 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно договору №4843296: -сума виданого кредиту - 4\~000 грн.; -дата надання кредиту 27.01.2020 року; -строк кредиту 30 днів; -валюта кредиту UAH; -цільове призначення на споживчі потреби; -стандартна процентна ставка 1,90% в день. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ЗА №2643_230818151647 від 18.08.2023, відповідно до якого 27.01.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4 000,00 гривень. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права вимоги до боржників згідно реєстру боржників від 24.12.2021 року, в тому числі й до боржника [PERSON] . Фінансова установа належним чином виконала свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість, загальний розмір якої становить 4\~233,30 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2\~696,40 грн., прострочена заборговваність за процентами 1\~536,90 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Ухвалою суду від 31.05.2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників процесу. 20.06.2024 року у судовому засіданні [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Проте, просила суд врахувати, що нею вже частково було сплачено заборгованість, а саме 1\~000 грн. 15.08.2024 року відповідач [PERSON] надала суду квитанцію №184356691 від 15.12.2023 року про перерахування на рахунок ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та часткове погашення заборгованості в розмірі 1\~000 гривень. Того ж дня, на адресу суду від позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надійшла заява, в якій підтверджено сплату [PERSON] на користь товариства 1\~000 гривень на погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим розмір позовних вимог підлягає зменшенню на вказану суму. 16.08.2024 року позивач, через представника [PERSON] , подав до суду заяву, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10\~500 гривень. У судове засідання\~представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві зазначено про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У розумінні статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3\~вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11\~зазначеного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11\~вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 27.01.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №484329 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.\~Сума виданого кредиту 4 000,00 гривень, дата надання кредиту\~27.01.2020 року, строк кредиту - 30 днів до повного виконання зобов`язання, валюта кредиту - UAH,\~цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процента ставка - 1,90 % в день. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права вимоги до боржників згідно реєстру боржників від 24.12.2021 року, в тому числі й до боржника [PERSON] . З наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 19.02.2022 рік [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №484329 у розмірі 4 233,30 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2\~696,40 грн., прострочена заборгованість за процентами 1\~536,90 грн. 15.12.2023 року [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості сплатила ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 1\~000 грн., що підтверджується квитанцією №184356691 від 15.12.2023 року. Таким чином, встановлено, що відповідач порушила строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором та станом на 16.08.2024 року має заборгованість в сумі 3\~233,30 грн. Згідно із вимогами ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», в тому числі процентів за користування кредитом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не повернуті, а також вимоги ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд переконаний, що останній вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем неналежно виконуються умови договору, то позов є обґрунтованим та його необхідно задовольнити частково, з урахуванням сплаченої [PERSON] 15.12.2023 року суми на погашення заборгованості. Щодо заяви\~ТОВ «ФК\~«ФІНТРАСТ УКРАЇНА»\~про стягнення\~з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн., суд дійшов до висновку про часткове її задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави\~(ч.\~1).\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., копію платіжної інструкції № 3 1490 від 17.06.2024 р. про перерахування коштів в рахунок оплати правничої допомоги, копію рахунку № [NUMBER] від 17.06.024 року, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 10 500,00 грн. Дослідивши надані представником позивача [PERSON] документи, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті\~самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі\~«East/West\~Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі\~«Баришевський проти України»\~зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18)\~та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи №178/1522/18. Суд враховує, що під час розгляду даної справи було проведено два судових засідання, в які позивач та його представник не з`явилися. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи (спрощене позовне провадження, визнання відповідачем позовних вимог), обсяг виконаних адвокатом робіт (подання позовної заяви до суду в електронній формі через електронний кабінет в системі «Електронний суд»), суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. За положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.(50% від сплаченої позивачем суми збору) слід стягнути з відповідача на користь позивача, а інші 50% сплаченого судового збору необхідно позивачу повернути з Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Outcome: partial