Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

14 серпня 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 серпня 2019 року в розмірі 30 380,27 грн., яка складається з 24 729,03 грн. заборгованості за тілом кредитом та 5 651,24 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом,\~ та судові витрати у справі в розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] з метою отримання кредитних коштів підписала заяву № б/н від 09 серпня 2019 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписанням даної заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (Далі-Договір). Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач зі своєї сторони порушила умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2023 року становить 30 380,27 грн., яка складається з 24 729,03 грн. заборгованості за тілом кредитом та 5 651,24 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 серпня 2019 року в розмірі 30 380,27 грн. та судові витрати у справі за сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн. 05 червня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про перегляд заочного рішення яка прийнята до свого провадження ухвалою суду від 07\~ червня 2024 року. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2024 року у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17 липня 2024 року. 03 липня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09 серпня 2019 року та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 03 липня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням перевірки службою безпеки банку шахрайських дій, на які посилається відповідачка. Судовий розгляд у справі відкладено з 17 липня 2024 року на 05 вересня 2024 року. 09 вресня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. В судовому засдіанні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задоволити. З приводу заволодіння грошовими коштами відповідчки пояснила суду, що 29 січня 2022 року о 18 годині 51 хвилині 46 секунд відповідачка звернулася за телефоном 3700 на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про списання з неї грошових коштів в сумі 23 998,00 грн.\~ Так як відповідачка сплатила потчну заборгованість перед банком, яка існувала на момент списання грошовоих коштів в сумі 23 998,00 грн., установю банку нараховувалися відсотки на суму кредитної заборгованості в розмірі 23 998,00 грн. Додатково пояснила, що відповідачка не повинна була передавати дані банківської картки стороннім особам та переходити за невідомими посиланнями в інтернеті. У випадку якшо у кримінальному провадженні за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами відповідачки буде встановлено винну особу, відповідачка буде мати право в порядку регресу звернутися з позовою про стягнення грошових коштів з винної особи. В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоовленні. Додатково пояснила суду, що 29 січня 2022 року при вході відповідачки в мережу інтернет та перходу за посиланням на сайт «OLX» з її банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» було спсианов грошові кошти в сумі 23 998,00 грн. Будь-яких даних щодо номеру банківської картки, пін-коду та CVV відповідачка сторнннім особам не передавала. Цього ж дня, відповідачка звернулася на телефон гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк» № 3700 та повідомила оператора банку про списання сторонніми особами з її карткового рахунку грошових коштів. Також, цього ж дня відповідачка звернулася до органів поліції із заявою про кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним заволодінням сторонніми особами її кредитних коштів з банківського рахунку. Управлінням поліції відомості по її заяві внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження за вказаним фактом. Даними щодо руху кримінального провадження відповідачка не володіє. Перед списанням грошових коштів на кредитному рахунку відповідачки була грошова суму 3 715,46 грн., тому відповідачка 14 лютого 2022 року поповнила кредитний рахунок у банку на суму 3 800,00 грн. 01 березня 2024 року з банківського рахунку відповдачки банком було списано відсотки на суму незаконно стягнутих грошових коштів в сумі 968,00 грн., проте 11 березня 2022 року на підставі рішення банку вказану суму останнім було повернено на рахунок відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.16, 124-141). Цього ж дня, остання підписала паспорт споживчого кредиту, згідно з ким встановлено процентну ставку за кредитом в розмірі 42 % річних та зазначено загальні витрати за кредитом, розмір яких становить 73 185,77 грн. (а.с.18-19). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] на підставі підписаного кредитного договору отримала кредитну картку 09.08.2019 з терміном дії до 06/23 (а.с.15). Старт карткового рахунку відбувся 09.08.2019. Цього ж дня встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн., який до 20.12.2022 поетапно збільшувався до 27 630,00 грн., а 26.12.2022 зменшено до 0,00 грн. (а.с.14). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.20-39). 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статутом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданого позивачем розрахунку (а.с.10-13), вбачається, що заборгованість за договором станом на 10.03.2023 становить 30 380,27 грн., з яких: 24 729,03 грн. заборгованість за тілом кредита; 5 651,24 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Рух грошових коштів по картковому рахунку відповідача підтверджується випискою\~ збанку (а.с.48-53). Відповдіно до даної виписки 29 січня 2022 року з банківського рахунку відповідачки було знято грошові кошти в сумі 23 998,00 грн, в якості підтвердження предавторизації: ООО KOMFI TREJ. 29 січня 2022 року відповідачка [PERSON] звернулася до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявою з приводу заволодіння її грошовими коштами через мережу інтернет в сумі 23 998,00 грн. За казаним фактом сектором дізнання Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022116030000188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.96). Відповідно до виписки з банківського рахунку відповідачки АТ КБ «ПриватБанк» 01 березня 2022 року нарахував відповідачці відсотки за користування кредитними коштами, однак після отримання заяви від відповідачки та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань скасував нарахування відсотків 11 березня 2022 року та повернув відповідачці проценти за лютий 2022 року в сумі 968,19 грн. відповідно до рішення банку № 6762003 (а.с.48). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» 22 липня 2024 року, адресованого [PERSON] , зафіксовано звернення останньої на гарячу лінію 3700 29 січня 2022 року о 18551:54 год. вказаним листом АТ КБ «ПриватБанк» радив змінити платіжну картку, фінансовий номер та пароль входу в Приват24 та рекомендував звернутися до правоохоронних органів у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів. При вирішенні справи суд виходить з настуного: Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18), на яку є посилання в касаційній скарзі. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), на яку є посилання в касаційній скарзі. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження №\~ 61-8249св23) зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі відповідачка в заяві про перегляд заочного рішення вказувала про те, що 29 січня 2022 року невідомі особи шахрайським шляхом зняли з її банківської картки (без фізичного контакту через мережу інтернет) суму кредитних коштів в розмірі 23 998,00 грн. Цього ж дня вона звернулася на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повіломила оператора банку про незаокнне стягнення її грошових коштів та звернулася до Білоцерківського районного управління полції ГУНП в Київській області, і дізнавачем даного управління було внсено відомотсі до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Банком 01 березня 2022 року було нараховано відсотки за лютий 2022 року, проте\~ березня 2022 року\~ прийнято рішення про їх повернення. Суд зазначає, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верхвного Суду, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; Суд констатує те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів та підтвердження того, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції. Суд зазначає, що перед стягненням з кредитного карткового рахунку відповідачки 29 січня 2022 року грошової суми 23 998,00 грн., на рахунку останньої була кредитна заборгованість в сумі 3 715,46 грн., а 14 лютого 2022 року відповідачка через термінал самообслуговування поповнила свій кредитний картковий рахунок на суму 3 800,00 грн, що в свою чергу свідчить про відстуність заборгованості відповідачки [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Як повідомила в судовому засіданні представник позивача, банком в подальшому після березня 2022 року нараховувалися відсотки лише на суму заборгованості 23 998,00 грн., тобто суму грошових коштів, які безпідставно зняли з кредитного карткового разунку сторонні невідомі особи. За таких підстав, суд вважає, що у відповідачки [PERSON] відсутня кредитна заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», що в свою чергу, є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Кредитна заборгованість відповідачки перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла внаслідок заволодіння грошовими коштами з рахунку останньої невідомими сторонніми особами і саме банк має доводити, що списання вказаних грошових коштів виникло з вини відповідаки. Так як банк не спростував доводи відповідачки щодо заволодіння її грошовими кредитними коштами шляхом вичнення відносно неї шайрайства зі сторони невідомих осіб, суд приходить до висновку про те, що АТ КБ «ПривтаБанк» не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості перед ним зі сторони відповідачки [PERSON] , що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову. Правові відносини у подібних за змістом відносинах викладені у постановах Верховного Суду у справах № 176/14445/22 від 16 серпня 2023 року та № 456/4026/21 від 29 березня 2024 року. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність покладення судових витрат по оплаті судового збору на позивача у зв`язку з ухваленням судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed