Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 560 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] - співвласнику [PERSON] ; визнати частково недійсним розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 25 липня 1996 року № 508 «Про затвердження розпорядження голови Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 56 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] - співвласнику [PERSON] ; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 25 липня 1996 року [NUMBER] в частині оформлення у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] - за співвласником [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що вказаним розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 560 «Про передачу квартир у власність громадян» [PERSON] (уповноваженому власнику), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у власність була передана квартира [ADDRESS] . 25 липня 1996 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів було винесено розпорядження № 508 «Про затвердження розпорядження голови Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 56 «Про передачу квартир у власність громадян» та видано свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER] . Проте, [PERSON] помер [INFO] , а відтак, останній ніяким чином не міг набути право власності на вказану квартиру у 1996 році. На даний вони позбавлені розпорядитися квартирою, оскільки до переліку власників квартири був помилково включений померлий [PERSON] . В зв`язку з наведеним, просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради проти задоволення позову не заперечила, пояснивши, що райадміністрація під час винесення розпорядження від 24 липня 1996 року № 560 діяла відповідно до вимог чинного законодавства. Проте, в результаті нікому незрозумілих дій [PERSON] до переліку осіб, яким у власність була передана квартира [ADDRESS] помилково потрапив [PERSON] , який помер [INFO] . Суд ухвалив справу розглядати без участі представника відповідача виконавчого комітету Львівської міської ради, який будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не прибув без поважних на те причин, проте матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення по суті. 27 травня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 560 «Про передачу квартир у власність громадян» [PERSON] (уповноваженому власнику), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у власність була передана квартира [ADDRESS] /а.с.35-38/. Підставою для винесення вказаного розпорядження слугувала, зокрема, заява [PERSON] від 06 березня 1996 року, в якій він просив згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передати у власність вищевказану квартиру йому та членам його сім`ї, а саме: його доньці [PERSON] , дружині [PERSON] , внучці [PERSON] та батькові дружини [PERSON] /а.с.54/. 25 липня 1996 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів було винесено розпорядження № 508 «Про затвердження розпорядження голови Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 56 «Про передачу квартир у власність громадян» та видано свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER] /а.11,12/. З вказаного свідоцтва про право власності на квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.12/. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.20/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.21/. Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] /а.с.19/. Тобто, судом достовірно з`ясовано, що [PERSON] помер ще вісім років перед тим, як на його ім`я будо видано свідоцтво про право власності на квартиру від 25 липня 1996 року [NUMBER]. Проте, [PERSON] , подаючи 06 березня 1996 року до органу приватизації заяву про передачу йому та членам його сім`ї вищевказаної квартири, з незрозумілих для суду причин, приховав факт смерті батька дружини. Відповідно до статті 1, частини 1 статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) держав\-ного житлового фонду та члени їх сімей, які по\-стійно проживають у квартирі разом із найма\-чем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квар\-тир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постій\-но мешкають у даній квартирі, в тому числі тим\-часово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із статтею 9 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Оскільки безоплатна приватизація державного житлового фонду як правочин згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набуває зовнішнього вираження у формі свідоцтва про право власності на квартиру, то ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання такого свідоцтва недійсним. З огляджу на наведене, оформлення свідоцтва про право власності на квартиру на прізвище померлого [PERSON] не узгоджується з вимогами вищевказаного законодавства, оскільки тим самим відповідачі вирішили питання про права особи, яка на момент видачі вказаного свідоцтва не мала цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. З огляду на наведене, суд вважає підставною вимогу про часткове визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] в частині оформлення у спільну сумісну власність квартири за співвласником [PERSON] , а відтак, останнього слід виключити з переліку співвласників квартира [ADDRESS] , залишивши в переліку осіб, яким вказана квартира була передана у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 442/2771/17 (провадження № 61-38011св18) зазначено, що видача свідоцтва про право власності передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868) (в редакції, чинній на час видання спірного свідоцтва). Згідно з пунктом 24 Порядку № 868 у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Реєстру та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Реєстру, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. З огляду на викладене колегія суддів зробила висновок, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, для скасування свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу приватизації, на підставі якого було видано таке свідоцтво. З огляду на наведене, суд, врахувавши правову природу оспорюваного у цьому спорі свідоцтва про право власності на житло, час його видання та правове регулювання, чинне під час його видання, правомірним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є, як оспорення цього свідоцтва у судовому порядку, так і розпорядження Залізничної районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 560 «Про передачу квартир у власність громадян» та розпорядження виконкому про його затвердження. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Беручи до уваги заяву позивачів про покладення судових витрат на їх рахунок, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів на користь позивачів.

Outcome: approved