Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , однак в повторно виданому свідоцтві про його народження вказано, що його мама - [PERSON] . 08 серпня 2023 року заявник подав заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та вказав, що він є сином померлої [PERSON] . Однак 27 жовтня 2023 року він одержав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки виявлено у документах розбіжності в написанні імені нині покійної та запропоновано усунути ці неточності і надати підтвердження того, що його матір`ю була [PERSON] . На даний час заявник являється єдиним спадкоємцем всього спадкового майна матері, проте реалізувати своє право не може через розбіжності в написанні прізвищі та імені матері в свідоцтві про її смерть та в свідоцтві про його народження. Оскільки документально підтвердити факт того, що [PERSON] є його матір`ю я заявник не може, тому виникла необхідність для звернення до суду про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 05 червня 2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами окремого провадження. Заявник в судовому засіданні вимоги, викладені у заяві, підтримав, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що раніше вважалося, що ім`я [PERSON] та [PERSON] це одне й те ж саме ім`я. В 1983 році сільська рада самостійно здійснювала записи в офіційні документи, тому виникла така помилка при написанні імені його матері в свідоцтві про його народження. В подальшому просив розгляд справи проводити без його участі. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог, викладених в заяві про встановлення факту родинних відносин, не заперечувала та пояснила, що раніше вважалося, що ім`я [PERSON] та [PERSON] це одне й те ж саме ім`я, а оскільки часто записи в офіційних документах здійснювалися зі слів заявників, тому виникла така помилка при написанні імені матері заявника. Також підтвердила той факт, що [PERSON] дійсно була матір`ю заявника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 294 ЦПК України,\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до\~п.6 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із свідоцтва про народження заявника, [PERSON] народився [INFO] у с.Міжріччя Болехівської міської ради Івано-Франківської області. Батьками заявника є: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с.13). [INFO] народилася мати заявника [PERSON] (а.с.14). 11 червня 1950 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище [PERSON] (а.с.15). Мати заявника [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Судом встановлено, що 11 серпня 2020 року [PERSON] (мама) склала заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику (а.с.11). Звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, як єдиний спадкоємець після смерті заявника, останній отримав постанову від 27 жовтня 2023 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у документах виявлено розбіжності в написанні імені нині покійної [PERSON] , запропоновано усунути ці неточності та надати підтвердження, що його матір`ю була [PERSON] (а.с.13). Крім того, факт того, що заявник був сином [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні та які пояснили, що сім`ю [PERSON] знають давно і їм достовірно відомо, що [PERSON] була матір`ю заявника. Також пояснили, що за життя нині покійну звали Розалія, хоч в офіційних документах її записано як [PERSON] . Встановлення факту родинних відносин необхідно заявникові для реалізації права на спадщину після смерті матері [PERSON] . Так, відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.2 цієї ж статті ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження N0 61 - 872св21) встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається в порядку окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року у справі № 205/2102/19- ц (провадження № 61 -872св21) зробив правовий висновок, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. В даному випадку встановлення юридичного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право та після смерті [PERSON] інших осіб, які б подавали або могли б подати заяву на спадщину немає. У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Жодних доказів, які б спростовували доводи заявника по справі матеріали справи не містять. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, вказані докази свідчать про те, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявник звернувся із заявою до суду про встановлення факту родинних відносин з метою оформлення своїх спадкових прав, встановлення даного факту в позасудовому порядку є неможливим з підстав відсутності частини документів про походження осіб, перешкоджає реалізації заявнику права на оформлення спадщини, наявності спору про право судом не встановлено, у зв`язку з чим заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved