Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Адвокат Перепелиця Л.Л., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 31.07.2024, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.09.2022 Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №728. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.09.2022 сторони уклали шлюб, однак шлюбно-сімейні стосунки між ними не склались, вже тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стало небажання [PERSON] підтримувати стосунки надалі, втрата почуттів любові, взаємоповаги. На переконання позивача, їх сім`я розпалась остаточно і зберегти її на майбутнє не можливо, що в інакшому випадку суперечитиме його інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Зважаючи на ці обставини, позивач не має наміру зберігати шлюб, який, на його переконання, носить формальний характер, а його збереження на майбутнє є недоцільним. Розірвати шлюб позасудово є виключним, оскільки зв`язок з [PERSON] у [PERSON] відсутній, від знайомих йому стало відомо, що вона виїхала за кордон. Ухвалою суду від 02.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Перепелиця Л.Л. не скористались, остання попередньо подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та його представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30.09.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №728, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 30.07.2024 Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спільних дітей подружжя не має. Як вказував позивач, що не спростовано відповідачем, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо та жодного зв`язку не підтримують. Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 пп. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у порядку ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач, діючи через представника, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надала, клопотань про надання строку на примирення не заявляла. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 30.07.2024 слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач дошлюбне прізвище « [PERSON] » не змінювала, а тому правові підстави для його зміни при ухваленні рішення про розірвання шлюбу відсутні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій (посвідчення серії [NUMBER] від 22.05.2015), а тому судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. Інші процесуальні витрати у справі відсутні.

Outcome: approved