Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

\~До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09.05.2024р. надійшла позовна заява Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.№4-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2024р. позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№51). В обґрунтування\~позовних\~вимог\~представник позивача\~ \~-\~директор КП\~ Дніпровський електротранспорт» ДМР в позовній заяві посилався на те, що відповідачка, будучи водієм тролейбусу, порушила правила дорожнього руху, в результаті чого пасажир отримала ушкодження від яких померла. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, який був змінений ухвалою Дніпровського апеляційного суду, з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР було стягнуто матеріальну та моральну шкоду в загальному розмірі 322\~365грн.39коп., яку позивачем сплачено в повному обсязі. А тому, в порядку регресу, представник позивача просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 322\~365грн. 39коп. Відповідачка про наявність цивільної справи в провадженні суду двічі повідомлялася належним чином, за адресою її реєстраціїя, яка підтверджена відповіддю ДАПтаДП ДМР від 22.05.2024р. (а.с.№ 50). До суду повернулися конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.№ 54, 58). Відповідно до вимог ст.ст. 190,\~272 ЦПК України\~відповідачка є такою, що належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи, однак правом на подання відзиву, будь-яких письмових пояснень або клопотань, не скористалась. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доказам у справі за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з положеннями норм права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 0139 від 01.10.2003р. [PERSON] була прийнята на роботу в КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР з 01.10.2003р. по переводу на посаду водія тролейбуса 6 розряду (а.с.№7). Наказом № 30 від 16.05.2019р. відповідачка була переведена на посаду кондуктора (а.с.№9), а наказом № 018-к від 29.03.2022р. звільнена з займаної посади за власним бажанням (а.с.№11). Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2023р., який змінений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.10.2023р. в частині цивільного позову, встановлено, що 15.05.2019р. близько 13год.40хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-Т» д/н [NUMBER] , маршрут №16, який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, відновляла рух по вул. Панікахи з боку проїзду [PERSON] у напрямку вул. Запорізьке шосе у м. Дніпро та під час руху, грубо порушуючи\~правила дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед початком свого руху не переконалася у тому, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зачинивши двері тролейбусу, відновила рух, внаслідок чого на зупинці громадського транспорту в районі електроопори № 207 пасажир [PERSON] випала з тролейбусу на асфальт та ногою потрапила під задню вісь тролейбусу (а.с.№30-39). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. В подальшому, а саме 17.06.2019р., настала смерть [PERSON] . Вироком суду також було встановлено, що відповідачкою були порушені правила безпеки дорожнього руху, а саме порушено вимоги п.п.\~10.1,\~21.4 Правил дорожнього руху\~України, що спричинило смерть потерпілої та дії відповідачки кваліфіковані за ч.2 ст. 286\~КК України. [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України\~та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75\~КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши її відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76\~КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Дніпровським апеляційним судом в ухвалі від 12.10.2023р. збільшена сума моральної шкоди до 300\~000 грн. та в загальному розмірі, з сумою матеріальної шкоди, стягнуто 322\~365 грн. 39коп. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, під час розгляду цивільної справи суд приймає встановлені вироком суду обставини порушення [PERSON] покладених на неї трудових обов`язків, вину в її діях та прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією та шкодою, яка настала. З наданих позивачем доказів вбачається, що 27.10.2023р. між КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради та [PERSON] , на користь якої були стягнуті вироком районного суду та ухвалою апеляційного суду матеріальна та моральна шкода, був укладений договір про добровільне виконання рішення суду та у встановлені договором дати перераховані кошти у розмірі по 161\~182грн. 70 коп., що підтверджується платіжними інструкціями № 5862 від 15.12.2023р. та № 5314 від 10.11.2023р. (а.с.№40-42). Оскільки на час вчинення ДТП [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, вчинила кримінальне правопорушення, що підтверджується вироком Бабушкнського районного суду м. Дніпропетровська та ухвалою Дніпровського апеляційного суду, та позивач у встановлений законом річний строк звернувся до суду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України на [PERSON] покладається обов`язок по відшкодуванню в повному обсязі завданої позивачу матеріальної шкоди у розмірі 322\~365 грн. 39 коп. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу та стягнути [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 322\~365 грн. 39 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 4\~835 грн. 48 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved