Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Заявниця,\~в особі\~свого представника,\~звернулася до\~суду із\~зазначеною заявою,\~в якій\~просила: встановити факт постійного проживання її та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до моменту смерті останнього [INFO] у квартирі за номером [ADDRESS] ; встановити факт перебування її на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги [PERSON] \~мотивовані тим,\~що у період часу з 2000 року по 2023 рік вона проживала разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] та спільними дітьми за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з збройною агресією російської федерації [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації та 23.09.2023 загинув під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира за номером [ADDRESS] , земельні ділянки площею 4,00 га та площею 1,01 га. Оскільки вона та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 5 років, то [PERSON] вважає, що має право на дану спадщину у четверту чергу спадкування за законом. Однак, нотаріусом їй було роз`яснено, що для оформлення спадщини необхідно у судовому порядку установити факт її спільного проживання зі спадкодавцем понад 5 років. Крім цього, [PERSON] просить встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] . При цьому зазначає, що має право на отримання виплат по втраті годувальника та просить врахувати, що вона або ж не мала місця роботи і єдиним джерелом її доходу була допомога по безробіттю, яка виплачувалася їй періодично у мінімальному розмірі, або ж працювала на підприємствах з виплатою їй заробітної плати у мінімальному розмірі. Джерелом коштів для її проживання та проживання дітей, батьком яких є [PERSON] , була заробітна плата останнього, що перевищувала її доходи. За рахунок заробітної плати та доходів [PERSON] , які були основним та постійним джерелом засобів до існування, вони з чоловіком утримували та виховували спільних дітей, ремонтували житло, придбавали продукти харчування, одяг, ліки, сплачували комунальні послуги і т.п. Також [PERSON] посилається на те що підставою звернення до суду з даною заявою стало те, що після смерті чоловіка, який загинув під час проходження військової служби, вона має право на отримання одноразової грошової допомоги, що призначається в разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Заявниця та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю з наведених вище мотивів. Заперечення Міністерства оборони України, викладені в письмових пояснення, вважають необґрунтованими та просять суд до уваги не приймати. Представник Лебединської міської ради, а також [PERSON] в наданих заявах проти задоволення вимоги [PERSON] не заперечили. Справу просили розглядати без їх участі. Представник Міністерства оборони України направив до суду письмові пояснення, в яких проти вимог [PERSON] заперечив, просив її заяву залишити без розгляду, посилаючись на наявність спору, який повинен розглядатися судом в порядку позовного, а не окремого провадження. Представники Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Національної гвардії України в судове засідання не з`явилися хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Своїх письмових пояснень чи заперечень щодо заявлених вимог не надали. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя близько 20 років в квартирі, яка належала останньому. В них є двоє спільних дітей. Стосунки в їх сім`ї були добрі. Разом [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. У матері [PERSON] є садиба в селі, де [PERSON] та [PERSON] працювали. Останній утримував [PERSON] та дітей, надавав їм кошти. Після смерті [PERSON] заходами щодо його похованням займалася [PERSON] разом з матір`ю покійного. [PERSON] , допитана в судовому засіданні як свідок, показала, що вона разом з [PERSON] проживали як одна сім`я та мають двох спільних дітей. [PERSON] повністю забезпечував родину, надавав їй та дітям кошти. З чоловіком разом вони вели спільний побут, робили ремонтні роботи в квартирі, придбали автомобіль. Господарство тримали у батьків [PERSON] , бо за їх місцем проживання такої можливості не було. До 2023 року [PERSON] працював трактористом та добре заробляв. До 2005 року вона взагалі ніде не працював. Іноді підробляла вахтером у гуртожитку. Коли чоловік проходив службу в ЗСУ, то переслав їй 250000 грн. Похованням [PERSON] займалися вони з його матір`ю та військова частина, де останній служив. Заслухавши заявницю, її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що в с. Малий Вистороп, Сумського району, Сумської області був зареєстрований та проживав громадянин [PERSON] (а.с. 17-18). У зв`язку зі збройною агресією російської федерації останній був призваний на військову службу по мобілізації та проходив службу у військовій частин [NUMBER] Національної гвардії України (а.с. 19, 20). [INFO] [PERSON] загинув під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області, про що свідчить сповіщення сім`ї № 97 від 01.12.2023 (а.с. 27). Зі смертю останнього відкрилася спадщина на майно, яке належало йому за життя (а.с. 29-31, 32-33, 34-35). [PERSON] посилається на те, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2002 року і до дня смерті останнього у квартирі за номером [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона вважає, що має право на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом. Крім цього, у зв`язку зі смертю [PERSON] заявниця бажає отримати виплати по втраті годувальника та одноразову допомогу, що призначається в разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Однак, для оформлення спадщини та отримання відповідних грошових виплат необхідно встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її разом з [PERSON] та факт перебування на його утриманні, що й змусило її звернутися до суду. Суд повністю погоджується з заявленими [PERSON] вимогами, а заперечення Міністерства оборони України вважає такими, що не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я\~є первинним\~та основним\~осередком суспільства. Сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30\~травня 2008 р. № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать, зокрема, жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Відповідно до п. 23 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Всі вищеперераховані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду даної справи. Так, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] дійсно проживала разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] з березня 2000 року до 23.09.2023 за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Маловисторопського старостинського округу від 01.02.2024 № 15.1-13/55 (а.с. 36). За час спільного проживання у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25, 26). У своїх письмових поясненнях, викладених у відзиві (а.с. 76-77), [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 21) є матір`ю [PERSON] , зазначає, що у період часу з 2000 року по 2023 рік [PERSON] проживала однією сім`єю у якості цивільної дружини разом з її сином [PERSON] в квартирі, розташованій за вищевказаною адресою. У даній квартирі заявниця проживала з З [PERSON] та їх спільними дітьми: [PERSON] та [PERSON] . За час спільного проживання [PERSON] та\~ [PERSON] робили разом ремонт у квартирі, вели спільне господарство, працювали на городі, утримували худобу. Дружину та дітей матеріально забезпечував та утримував [PERSON] . Показанням свідка\~ [PERSON] \~було підтверджено,\~що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя близько 20 років в квартирі, яка належала останньому. Від спільного проживання у подружжя народилося двоє дітей. Стосунки в їх сім`ї були добрі, разом [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] його похованням займалися дружина [PERSON] та матір покійного. Обставини щодо спільного проживання з [PERSON] в судовому засіданні підтвердила й сама [PERSON] , яка допитувалася судом в якості свідка та яка показала, що вони разом з [PERSON] проживали як одна сім`я. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Проживаючи разом, вони мали спільний побут, разом з чоловіком утримували підсобне господарство, проводили ремонт в квартирі, придбали автомобіль. [PERSON] мав постійне місце роботи та матеріально забезпечував сім`ю, в тому числі під час службу в ЗСУ. Після смерті похованням чоловіка займалася вона та його матір. З договору\~(а.с.\~37)\~встановлено,\~що 02.08.2023\~ [PERSON] \~подарував [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~250000\~грн.,\~що,\~як вважає\~суд,\~свідчить про\~близькі їх\~стосунки.\~Також даним\~договором доводиться\~й та\~обставина,\~що фактичним\~місцем проживанням\~як [PERSON] ,\~та і\~ [PERSON] \~є саме квартира за номером [ADDRESS] . Обставини, на які посилається заявниця, також знайшли своє підтвердження й у письмових доказах (а.с. 38-56), які в сукупності з іншими доказами підтверджують факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до моменту смерті останнього 23.09.2023 р. та які іншими доказами в ході судового розгляду спростовані не були і жодних сумніві у суду не викликають. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] скались відносини, які в розумінні ст. 3 СК України, притаманні подружжю, пов`язані з спільним проживанням, веденням спільного побуту, наявністю взаємних прав та обов`язків, а тому вимоги заявниці про встановлення факту їх постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню. Щодо перебування особи на утриманні, то повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Судом встановлено, що заявниця до моменту смерті свого чоловіка, [PERSON] , дійсно перебувала на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами (а.с. 16, 20, 37, 38-56) та показами свідка [PERSON] й самої заявниці, а також письмовими поясненнями заінтересованої особи [PERSON] (а.с. 76-77), з яких встановлено, що протягом останніх років життя [PERSON] . [PERSON] або ж не мала місця роботи і єдиний джерелом її доходу була допомога по безробіттю, яка виплачувалася їй періодично у мінімальному розмірі, або ж працювала з виплатою їй заробітної плати у мінімальному розмірі. Основним джерелом коштів сім`ї була заробітна плата [PERSON] , що значно перевищувала доходи [PERSON] . Крім\~цього,\~встановлено,\~що в\~період спільного\~проживання з\~ [PERSON] заявниця шість років перебувала у декретній відпустці по догляду за спільними дітьми та їх утримував виключно [PERSON] . Тривалий час [PERSON] взагалі не працювала. Коли працювала, то отримувала зарплату, якої не вистачало для її існування та утримання сім`ї, а тому утримував\~ [PERSON] \~та дітей\~ [PERSON] . Без опіки та коштів чоловіка [PERSON] не змогла б прожити, він її дійсно утримував та всіляко допомагав. З огляду на вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що факт перебування заявниці на утриманні [PERSON] в період їх спільного проживання знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягає встановленню. Разом з цим, ухвалюючи рішення, суд вважає такими що не заслуговують на увагу доводи представника Міністерства оборони України про те, що заява [PERSON] не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. При цьому суд зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для отримання спадщини та відповідних грошових виплат. В іншому, окрім судового, порядку встановити такі факти заявниця не має можливості, у зв`язку із чим звернулася до суд. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.\~2\~ст.\~293,\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України\~установлено,\~що суд\~розглядає в\~порядку окремого\~провадження справи\~про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Під спором про право розуміють певний стан суб`єктивного права. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Заперечуючи проти вимог [PERSON] , Міністерства оборони\~України посилається\~на те,\~що під\~час судового\~розгляду виник\~спір про\~право,\~однак суд\~з такими\~доводами не\~погоджується,\~оскільки заявниця\~звернулася до\~суду в\~порядку,\~визначеному цивільним\~процесуальним законодавством\~для заяв\~даної категорії\~(окреме\~провадження).\~Факти,\~які просить\~встановити [PERSON] , не пов`язані з порушенням, оспоренням або невизнанням відповідного права та вирішенням того чи іншого спору, а є виключно підставою для подальшої реалізації особою свого права, зокрема, щодо можливого отримання грошових виплат. Спір про право отримання таких виплат судом у дній справі не вирішується. При цьому заслуговують на уваги доводи представника заявниці про те, що відповідно до п. 9 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції від 18.06.2024 № 714) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належить жінка, з якою загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином,\~виходячи із\~встановлених фактичних\~обставин справи,\~вимог чинного\~законодавства,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимоги\~ [PERSON] про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та\~про встановлення\~факту перебування\~заявниці на\~його утриманні підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved