Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК», у якому просив суд, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 по день фактичного розрахунку 06.03.2024 у розмірі 362 940,23 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 15.05.2019 року він був звільнений з роботи у АТ «ЗАВОД «МАЯК». Проте, грошові розрахунки відповідач провів з позивачем лише 06.03.2024 на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року, яким стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 134 580,39 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.05.2019 по 06.04.2020 у розмірі 227 859,84 грн.; 500 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, загальною сумою 362 940,23 грн. На підставі вказаного позивач просить стягнути з АТ «Завод «Маяк» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 по 06.03.2024 у розмірі 362 940,23 грн. Ухвалою суду 28.03.2024 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач через свого представника надав відзив, в якому посилався на відсутність вини через накладення арештів на банківські рахунки, на те, що він не є розпорядником коштів, а виплата заборгованості із заробітної плати можлива лише в примусовому порядку. У зв`язку з вищезазначеним просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Крім того, розрахунок у цій позовній заяві виходить за межі шестимісячного терміну, визначеного ст.. 117 КЗпП України, оскільки рішенням суду від 06.04.2020 року у справі № 756/15235/19 стягнутий середній заробіток за цей період. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 травня 2019 року позивач був звільнений з роботи у АТ «ЗАВОД МАЯК». Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь [PERSON] : 134 580,39 грн заборгованості по заробітній платі (без урахування податків та обов`язкових платежів), 227 859,84 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.05.2019 по 06.04.2020; 500 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, загальною сумою 362 940,23 грн. Кошти обумовлені цим рішенням були виплачені позивачу - 06.03.2024 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2020 у справі №756/15235/19 за позовом [PERSON] до АТ «Завод «Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі не виплаченій при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи позивача склала 1 031,04 грн. Крім того, цим рішенням, яке виконано відповідачем 06.03.2024 року, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.05.2019 по 06.04.2020 року включно, тобто позивач має право вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07.04.2020 року. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати позивачу відповідачем проведено лише 06.03.2024, у останнього додатково утворилася заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2020 по 06.03.2024. Позивач просить, суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.04.2020 по день фактичного розрахунку 06.03.2024 у розмірі 362 940,23 грн. У своїй Постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Однак, враховуючи ст. 117 КЗпП України зі змінами від 01.07.2022, чинною на дату звернення позивача з цим позовом, якою передбачена виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2020 по 06.10.2020 у розмірі 128 880 грн. (125 робочих днів х 1 031,04 грн), тобто в межах шести місяців. Посилання відповідача, на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2020 року у справі № 756/15235/19 вже було вирішено питання, щодо стягнення середнього заробітку за період шість місяців у відповідності до ст.117 КЗпП України, суд не бере до уваги, оскільки вищезазначене рішення ухвалювалося 06.04.2020 року, тобто стаття 117 КЗпП, у редакції до 01.07.2022 року, не містила в собі вказівки щодо обмеження періоду стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку шестимісячним строком. Враховуючи вищезазначене, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.04.2020 по 06.03.2024 у розмірі 128 880 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Судовий збір суд покладає на відповідача пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог і стягує його на користь позивача.

Outcome: partial