Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Бєлєвцова О.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить здійснити поділ майна транспортного засобу\~Chevrolet\~Aveo\~2004\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~червоного кольору,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на частину транспортного засобу Chevrolet Aveo 2004 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , червоного кольору; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортного засобу Chevrolet Aveo 2004 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , червоного кольору, у розмірі 66569 грн.00 коп. В обгрунтування\~позову представник\~позивача зазначив,\~що \~з 19\~грудня 2014\~року по\~15\~вересня 2023\~року сторони\~перебували у\~зареєстрованому \~шлюбі,\~який був\~розірваний рішенням\~Харківського районного\~суду Харківської\~області від\~15.09.2023\~року.\~Під час\~перебування у\~шлюбі за\~спільні кошти\~вони придбали\~транспортний засіб Chevrolet\~Aveo\~2004\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~червоного кольору.\~Так як\~на той\~час позивач\~проходив військову\~службу і\~не мав\~часу для\~реєстрацію за\~ним права\~власності на\~даний автомобіль,\~тому за\~взаємною згодою\~автомобіль був\~зареєстрований за\~відповідачкою. До припинення шлюбно-сімейних стосунків вони однаково користувалися автомобілем, але потім відповідач привласнила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля і позбавила позивача можливості користуватися ним. Оскільки вказаний транспортний засіб є спільним майном подружжя, так як придбаний за спільні кошти під час шлюбу, то позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.01.2024 року провадження у справі було відкрите і призначене до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 03.04.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю і недоведеністю. Так згідно з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.09.2023 року був розірваний шлюб між нею і позивачем. В позовній заяві про розірвання шлюбу, яка була підписана [PERSON] 10.08.2023 року, було зазначено, що «існування нашої сім`ї припинилося з листопада 2022 року», «Весь час нашого шлюбу та по теперішній час ми з відповідачем мешкаємо окремо», тобто позивач підтвердив в своїй позовній заяві, що існування сім`ї припинилося з листопада 2022 року і весь час існування шлюбу з моменту його реєстрації 19.12.2014 року і до дати звернення до суду 10.08.2023 року вони мешкали окремо. Вказане у позовній заяві свідчить про відсутність факту ведення між ними спільного господарства. Оскільки автомобіль був придбаний 18 лютого 2023 року, тобто після припинення існування будь-яких сімейних стосунків між [PERSON] і [PERSON] , то відповідач вважає, що юридично неспроможними виглядають твердження позивача про спільну сумісну власність на спірний автомобіль. Крім того, у позовній заяві не зазначено джерела походження грошових коштів, за які було придбано спірний автомобіль. Від представника позивача адвоката Бєлєвцової О.О. надійшла до суду заява, в якій він просить проводити розгляд справи за відсутності позивача і його представника, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Жодних клопотань від них до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.12.2014 року, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.09.2023 року. Як вбачається із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 18.02.2023 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль Chevrolet Aveo 2004 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , червоного кольору. Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-4489 від 08.12.2023 року, згідно даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль Chevrolet Aveo 2004 року випуску, VIN № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 18.02.2023 року зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2023 №5755/22/002053, Філія №6 ТФ «Автолюбитель». В період з 18.02.2023 року по теперішній час автомобіль не відчужувався. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є зокрема: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У ст. 69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка зазначає, що в позовній заяві [PERSON] до неї про розірвання шлюбу останній зазначав, що фактичне існування сім`ї припинилось з листопада 2022 року, що за весь час існування шлюбу він з нею мешкав окремо, що свідчить про відсутність факту ведення між ними як подружжям спільного господарства. Так, ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, зокрема, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Тобто, предметом доказування при вирішенні такого спору є встановлення обставин щодо придбання певного майна за особисті кошти кожним з них. Однак, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. В той час відповідачкою не надано доказів щодо придбання спірного автомобіля за її особисті кошти, отже відповідачкою не спростована презумпція спільності права власності подружжя на вказане майно, а позовна заява позивача про розірвання шлюбу не є судовим рішенням, яким встановлений факт припинення ведення спільного господарства подружжя і придбання спірного майна за особисті кошти одним із подружжя. Крім того, на підтвердження перебування у шлюбних відносинах представника позивача надала скріншоти публікацій [PERSON] в соціальних мережах із зображеннями спільних фото з позивачем в травні 2023 року. Таким чином, спірний автомобіль Chevrolet\~Aveo\~2004\~року випуску,\~ідентифікаційний номер\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~червоного кольору є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набута подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці. Відповідно до\~ст. 370 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 364 ЦК України\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до ч. 2\~ст. 183 ЦК України\~неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У зв`язку з цим спірний автомобіль є неподільною річчю. Разом з тим, після припинення шлюбних відносин з позивачем вказаний автомобіль відповідач залишила у себе та одноособово і самостійно на власний розсуд у своїх особистих інтересах та без згоди позивача володіє, користується та розпоряджається вищевказаним автомобілем. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень\~ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За таких обставин позивач вважає за необхідне реалізувати своє право на одержания від відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості спірного автомобіля на користь позивача, враховуючи неподільність автомобіля як речі, а також неможливість його спільного використання, експлуатації, обслуговування. Позивач зазначає, що згідно Звіту про оцінку автомобіля Chevrolet Aveo, загальний легковий седан, 2004 року випуску, власник: [PERSON] , від 06.11.2023 року, його вартість складає 133138,00 грн., отже частина його вартості, за яку просить позивач стягнути грошову компенсацію, становить 66569,00 грн. При цьому відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами, що вартість спірного транспортного засобу Chevrolet Aveo, 2004 року випуску, є іншою, ніж зазначена позивачем. Клопотання про призначення у цій справі відповідної експертизи щодо визначення дійсної вартості вищевказаного транспортного засобу відповідач не заявляла. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій, що підтверджено відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 21.09.2023 року, а тому з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved