Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 07.08.1990 року між нею та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 34. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , 1991 року народження. Позивачка зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Більшу частину сімейного життя відповідач вів розгульний спосіб життя, та зловживав спиртними напоями. Всі доводи щодо необхідності нормального спільного сімейного проживання відповідачем ігнорувались. Постійні зради та вживання алкоголю поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, байдужими до життя та проблеми один одного. Також подружжя втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Подружні відносини між ними припинилися з січня 2024 року, спільне господарство не ведеться. Рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів. Вважає, що шлюб фактично припинив існування, а тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам та інтересам Відповідача. Просить не надавати строку для примирення. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 07.08.1990 року, між нею та [PERSON] , розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав суду заяву згідно якої позовні вимоги не визнає та просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 05.01.2024 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 34. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , 1991 року народження. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved