Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Олексу Л.А. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів грошові кошти, сплачені нею за утримання та обслуговування квартири [ADDRESS] , у розмірі по 4142,31 грн. з кожного. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , а саме: їй належить 2/3 частки вказаної квартири; відповідачам - по 1/6 частці кожному. Щомісячно на квартиру ЖЕКом нараховуються платежі за експлуатаційні витрати по утриманню будинку та благоустрою території, витрати на опалення квартири, а також на спожиті житлово-комунальні послуги. Витрати на оплату послуг, якими користується тільки позивач (електроенергія, інтернет), вона сплачує самостійно. Проте всі інші платежі, які нараховуються на утримання квартири, відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України зобов`язані сплачувати всі співвласники квартири. Загальна сума фактично сплачених витрат на утримання квартири за період з 01.09.2021 по жовтень 2023 року склала 24 853,88 грн. Таким чином, виходячи із розміру часток відповідачів у праві спільної власності, наявні підстави для стягнення кожного з них по 4142,31 грн. (1/6 частка від сплаченої суми), а тому позивач просить стягнути на її користь з відповідачів такі грошові кошти, а також стягнути з кожного з них по 7500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.03.2024 представником відповідачів подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнають ті обставини, що вони є власниками, кожний по 1/6 частки, квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником квартири є позивач [PERSON] . Отже, вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. Однак з позовними вимогами відповідачі не згодні з наступних підстав. Квартира загальною площею 72,0 кв.м складається з трьох кімнат загальною житловою площею 41,2 кв.м, а саме: 1-а кімната - 11,3 кв.м; 2-а кімната - 11,8 кв.м; 3-я кімната -18,1 кв.м. До 2016 року відповідач [PERSON] користувався кімнатою 11,8 кв.м у квартирі, оскільки був там зареєстрований. У грудні 2016 року позивач змінила замки та унеможливила доступ до квартири відповідача [PERSON] , а після набуття права власності - і відповідача [PERSON] . Незважаючи на той факт, що квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності, користується квартирою одноособово та перешкоджає відповідачам в користуванні їх власністю, не допускаючи їх у квартиру, чим порушує їхнє право власності. 09.07.2018 позивачу була направлена вимога про вселення та погодження порядку користування квартирою, яку позивач залишила без відповіді. Позивач не відкриває відповідачу [PERSON] двері квартири, на телефонні дзвінки не відповідає, що підтверджується актами від 22.08.2018, 03.09.2018, складеними у присутності відповідача та свідків. Відповідач [PERSON] звернулася із заявою до Подільського УП ГУ НП в м. Києві з проханням посприяти у доступі до квартири та отриманні ключів. На свою заяву №41242 вона отримала висновок за матеріалами перевірки від 18.09.2018, у якому зазначалося, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення. Оскільки позивач зловживає своїм правом власності та порушує право власності відповідачів, останні звернулися до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою, за якою судом 04.01.2021 відкрито провадження по справі №758/9757/20. Із урахуванням вказаних обставин, представник відповідачів вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У судове засідання сторони не з`явилися, 04.09.2024 представниками сторін подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вони підтримали доводи, наведені ними у письмових заявах по суті справи. З огляду на наведене суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] : позивачу належить 2/3 частки вказаної квартири; відповідачам - по 1/6 частці кожному . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц сформовано висновок про те, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 13.03. 2019 у справі №521/3743/17-ц та від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачі в силу закону зобов`язані приймати участь в утриманні належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, у зв`язку з чим зобов`язані компенсувати їй сплачені нею грошові кошти за утримання їхньої квартири пропорційно до своїх часток у праві власності на неї. Ураховуючи наведені вище норми законодавства та практику Верховного Суду, суд визнає такі доводи позивача обґрунтованими та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів, як співвласників майна, понесених позивачем витрат, пов`язаних із утриманням їхньої спільної квартири. При цьому доводи відповідачів, наведені в заперечення позову, суд визнає безпідставними та необґрунтованими, оскільки наявність спору між співвласниками майна щодо порядку користування ним не звільняє їх від обов`язку утримувати таке майно відповідно до закону. Згідно з вимогами ст.322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Існування обставин, із якими закон пов`язує можливість не виконувати вказаний вище обов`язок, відповідачами у суді не доведено. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Разом із цим, оцінивши надані позивачем в якості доказів банківські квитанції, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, зі змісту наявних у справі копій квитанцій вбачається, що частина платежів за оплату житлово-комунальних послуг по квартирі здійснювалася платником [PERSON] , а частина - платниками [PERSON] та [PERSON] . Значна частина таких платіжних документів взагалі не містить відомостей щодо платника грошових коштів. Із урахуванням наведеного, суд вважає вірним стягнути з відповідачів на користь позивача грошові кошти, сплачені за утримання та обслуговування квартири [ADDRESS] , у відповідних частках (по 1/6 з кожного), лише по тих платежах, які були здійснені безпосередньо платником [PERSON] . Так, наявними в матеріалах справи копіями банківських квитанцій підтверджується, що [PERSON] у вказаний період було сплачено наступні платежі на загальну суму 2379,81 грн: - 25.10.2021 - 539,10 грн (за вересень 2021 року); - 24.04.2023 - 306,81 грн (за березень 2023 року), із яких: 182,30 грн - за централізоване водопостачання холодної води, 85,32 грн - за відведення гарячої води, 39,19 грн - абонплата; - 25.05.2023 - 367, 58 грн (за квітень 2023 року), із яких: 243,07 грн - за централізоване водопостачання холодної води, 85,32 грн - за відведення гарячої води, 39,19 грн - абонплата; - 24.06.2023 - 572,01 грн (за червень 2023 року), із яких: 273,46 грн - за централізоване водопостачання холодної води, 28,44 грн - за відведення гарячої води, 39,19 грн - абонплата, 230,92 грн - за централізоване водопостачання; - 24.07.2023 - 39,19 грн - абонплата за липень 2023 року; - 22.08.2023 - 264,03 грн (за серпень 2023 року), із яких: 224,84 грн - за централізоване водопостачання холодної води, 39,19 грн - абонплата; - 25.09.2023 - 251,89 грн (за вересень 2023 року), із яких: 0,01 грн - за відведення гарячої води, 212,69 грн - за централізоване водопостачання холодної води, 39,19 грн - абонплата; - у жовтні 2023 року - 39,20 грн, із яких: 0,01 грн - за відведення гарячої води, 39,19 грн - абонплата. Суд визнає вказані платіжні документи належними та допустимими доказами, оскільки сумнівів щодо їх належності та допустимості у суду немає, а доказів протилежного відповідачами не доведено. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі по 396,65 грн. з кожного, що відповідає частці кожного із них у праві власності на спільну квартиру, яка дорівнює 1/6 (2379,81 : 6 = 396,65). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 2147,20 грн., що підтверджується відповідними квитанціями від 11.12.2023. Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 28,7 % (2379,81 грн. х 100 : 8284,62 грн.), з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 616,25 грн. з кожного (2147,20 грн. х 28,7 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial