Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Корой І.Д. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, [INFO] с. Леніне Фрунзівського району Одеської області помер брат позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях» села Леніне Фрунзівського району Одеської області, у розмірі 9,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказане право належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198864, виданого 05 листопада 1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Новий шлях» за № 108. Дана земельна частка в натурі не виділялась і державний акт на право власності на земельну частку не видавався. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до Захарівської нотаріальної контори, однак державним нотаріусом Романовою І.С. йому відмовлено та своїм листом роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало брату - [PERSON] , не може бути видано, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). За таких обставин, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після брата [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях» розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах, що була посвідчена сертифікатом серії ОД № 0198864 від 05 листопада 1996 року. Ухвалою Фрунзівського районного суду від 25 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів (а.с. 25-26). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 22 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 06 вересня 2024 року (а.с 48). У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Водночас представник позивача надав до суду заяву, у якій вказав, що вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі наполягають на їх задоволенні, просять суд розглядати справу без їх участі (а.с. 53). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Разом з тим, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Вирішення справи залишає на розсуд суду. Заперечень проти задоволення позову не вказав (а.с. 52). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 02 березня 2024 року, у селі Леніне Фрунзівського району Одеської області [INFO] помер брат позивача [PERSON] ( [INFO] ), про що складено актовий запис № 5 (а.с. 5). Відповідно до інформаційного листа наданого Відділом № 7 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 866/340-24 від 19 березня 2024 року, а також доданої до нього копії витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Новий Шлях», вбачається, що відповідно до даної Книги сертифікат серії ОД № 0198864 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Новий Шлях» у розмірі 9,2 умовних кадастрових гектарах зареєстровано 05 листопада 1996 року (№ 108) за [PERSON] , на території Затишанської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (а.с. 6,7). Родинні відносини позивача із спадкодавцем підтверджуються наступними доказами. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого на підставі актового запису № 4 складеного 11 лютого 1958 року виконавчим комітетом Ленінської сільської ради Фрунзівського району Одеської області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 28, складеного 18 серпня 1968 року Ленінською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Леніне Фрунзівського району Одеської області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно п. 9 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 17 березня 2016 року № 1037-VІІІ, в Одеській області було перейменоване село Леніне Фрунзівського району на село Торосове. Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області смт Фрунзівка і Фрунзівський район Одеської області перейменовані в смт Захарівка і Захарівський район. Згідно п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Відповідно до довідки Торосівського старостинського округу Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 07 березня 2024 року № 212, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно постійно проживав та був зареєстрований до дня своєї смерті в с. Торосове (Леніне) Роздільнянського (Фрунзівського) району Одеської області. У житловому будинку, що розташований за вказаною вище адресою, крім [PERSON] , на день його смерті та до цього часу зареєстрований та постійно проживає його брат [PERSON] (а.с 10). Листом Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 285/01-16 від 09 травня 2024 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с. 11-12). Відповідно до інформації Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 417/01-16 від 02 липня 2024 року, заповіт щодо майна спадкодавця не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не зверталися, свідоцтва про право на спадщину їм не видавались, спадкова справа щодо майна померлої не заводилась (а.с. 34). Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з наступного. Згідно із п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2004 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] , помер [INFO] , то судом при розгляді даної справи застосовуються положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які були чинні на день смерті спадкодавця. Положеннями чинного на час відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР, було визначено наступне. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Отже, за результатом дослідження наданих доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд дійшов до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишав, спадкоємці за законом першої черги на час відкриття спадщини були відсутні, а із спадкоємців за законом другої черги був тільки позивач, як його брат, оскільки не встановлено інших спадкоємців за законом цієї черги. До складу спадщини входило належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), підтверджене відповідним сертифікатом, оригінал якого втрачено. Спадщину свого брата позивач прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки безпосередньо перед його смертю проживав разом з ним і тому прийнята спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) визнається належною йому з моменту відкриття спадщини, проте позивач не може отримати у нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу виданого спадкодавцю сертифікату на право на земельну частку (пай). У зв`язку з цим, право позивача на успадковане ним право на земельну частку (пай) спадкодавця на підставі вказаного сертифікату можливо підтвердити тільки відповідним судовим рішенням шляхом визнання права на спадкове майно. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON] , в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у зв`язку із смертю брата, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд вважає за доцільне залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved