Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Описова частина В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, [PERSON] , [INFO] , [INFO] про визначення місця проживання дітей із батьком. В обґрунтування свої позовної заяви [PERSON] зазначив, що 18.06.2011 року уклав шлюб з [PERSON] . 20.09.2017 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виніс рішення по справі №210/2585/17 яким розірвав наш шлюб, рішення суду набрало законної сили 03.10.2017р. Від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON] [INFO] , актовий запис №1236. 23.08.2019 року я позивач уклав шлюб з [PERSON] , від цього шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №02. 06.05.2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виніс рішення по справі №214/340/19 про стягнення з позхивача аліментів на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) починаючи з 16.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до цього рішення позивач сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості по їх сплаті не має. 24 лютого 2022 року росія розпочала повномасштабне вторгнення в Україну, яке називає "спеціальною операцією". Військова кампанія почалася після тривалого нарощування російських військ з листопада 2021 року вздовж кордону України з рф і білоруссю та визнання органами влади росії 21 лютого 2022 року терористичних утворень на території України - так званих «ДНР» і «ЛНР» - як державних утворень. Життя родини позивача та всіх громадян України, розподілилося на до війни та після її початку. 18 березня 2022 року, позивач та відповідачка по справі за взаємною згодою посвідченою нотаріально, надали право виїзду в супроводі матері позивача - [PERSON] нашому сину - [PERSON] за кордон, на тимчасове проживання у зв`язку із війною яка триває по сьогоднішній день. Після чого, 19.03.2022 року двоє дітей: [PERSON] , [PERSON] в супроводі матері [PERSON] та дружини [PERSON] виїхали до Республіки Чехія як біженці, де і знаходяться по теперішній час. [PERSON] мешкає разом із [PERSON] в Республіці Чехія, з 21.03.2022 року по теперішній час, має карту застрахованої особи, отримує необхідну медичну допомогу, відвідує скаутський центр, навчається в школі. За місцем проживання вся родина і син [PERSON] характеризується позитивно, позивач та його дружина утворили всі необхідні та достатні умови для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 19.04.2022 року, [PERSON] мобілізований до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, де проходить службу на посаді кулеметника 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону. За місцем служби характеризуюся позитивно. Починаючи з квітня 2022 року позивач сплатив на користь відповідачки по справі аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 89724 грн 66 коп., при цьому, починаючи з березня 2022 року син проживає окремо від відповідача і знаходиться на утриманні позивача. Враховуючи викладене просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Рух по справі Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [INFO] (а.с.63-64). Ухвалою суду від 22 січня 2024 року залучено до розгляду справи[INFO] у якості третьої особи (а.с.97-98). Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду (а.с.183). Аргументи учасників Позивач [PERSON] при розгляді справи присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в судовому засіданні присутня не була, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та висновок органу опіки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Пояснень на позов не надавала. Представник третьої особи [INFO] в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи[INFO] в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи встановлені судом Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладений 18 червня 2011 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис № 230, який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року розірвано (а.с. 10-12). Під час спільного проживання однією сім`єю у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області серії [NUMBER] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів його заробітку (а.с.14). 23 серпня 2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.08.2019 року (а.с.15). Від шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 02.01.2020 року, батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). Рішенням Металургійної районної у місті ради № 416 від 17.11.2021 року [PERSON] встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] (а.с.17). 18 березня 2022 року [PERSON] та [PERSON] посвідчили у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської І.С. заяву про дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] у супроводі [PERSON] за межі України (а.с.18). 06.04.2022 року Республікою Чехія надано [PERSON] та дітям [PERSON] , [PERSON] довідку про тимчасове проживання (а.с.29-30). Згідно підтвердження про навчання від 05.06.2023 року, [PERSON] навчається у школі з квітня 2022 року в Чеській Республіці (а.с.43-44). Згідно довідки, складеної начальником відділу кадрів військової частини [NUMBER] [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України з 19 квітня 2022 року (а.с.50). Відповідно до службової характеристики військової частини [NUMBER] від 26.07.2023 року [PERSON] займаній посаді відповідає, гідний для подальшого проходження служби в лавах Національної гвардії України (а.с.51). Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 26.09.2023 року [PERSON] за період з 19 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року сплачені аліменти у розмірі 89724,66 грн (а.с.55). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] перебуває поза межами повноважень виконкому, оскільки дитина за адресою реєстрації не проживає (а.с.104 зворот). Згідно довідки про доходи, складеної ТОВ «Трак Груп» [PERSON] за період з січня 2022 року по грудень 2022 року отримав дохід у розмірі 9290,72 грн (а.с.130-131). Згідно довідки про доходи, складеної Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України [PERSON] за період з 19 квітня 2022 року по 31 березня 2024 року отримав дохід у розмірі 839 782,66 грн (а.с.138). Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради 17.04.2024 року, на підставі заяви [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для малолітнього [PERSON] (а.с.143). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] з березня 2022 року по теперішній час проживає та навчається на території Республіки Чехія з [PERSON] . Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 161 СК України: 1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд з огляду на рівність прав та обов`язків батька й матері щодо дитини має зважати на необхідність забезпечення у першу чергу найкращих інтересів дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Мотиви та висновки суду У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районі у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Пунктом 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 9 Конвенції «Про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зі змісту наведеної норми вбачається, що міжнародним правом визнається за необхідне участь компетентних органів держави у прийняття рішення щодо визначення місця проживання дитини, в разі якщо її батьки проживають окремо. Згідно статті 17 СК України орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Зі формулювання положень частини 5 статті 19 СК України вбачається, що її вимоги про підготовку та подачу до суду органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору є імперативними. З огляду на викладене надання відповідних висновків органом опіки та піклування є його обов`язком, при цьому, згідно висновку органу опіки, який міститься в матеріалах справи органу опіки та піклування не має повноважень для його складання, оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою реєстрації. Відповідач [PERSON] на адресу суду подала письмову заяву від 28.06.2024 року, згідно якої вона згодна з позовними вимогами. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз змісту вказаних норм СК України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, є спільна згода батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161СК України). Натомість, зі змісту пояснень позивача, зазначених ним у позовній заяві, вбачається, що між ним та відповідачем відсутній будь-який спір щодо місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] . Крім того, відповідач по справі у поданій до суду заяві не заперечує проти проживання дитини з батьком. Тобто сторони, як це і передбачено ч. 1 ст. 160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 18 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина на даний час не проживає, оскільки фактично мешкає в Республіці Чехія, і від якого мати дитини не вимагає зміни його місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] , до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, який на даний час фактично проживає в Республіці Чехія, окремо від батька, між батьками дитини виник спір саме щодо його місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити його місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дитини та відсутності висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Щодо судових витрат Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed