Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Дорова А.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на присадибну земельну ділянку площею 0,0584 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідно до договору дарування від 21.07.2000 року, який був укладений між ним та [PERSON] , йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0584 га за цією ж адресою, яка була надана [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 18.05.1995 року для обслуговування будинку. Власником цієї земельної ділянки залишився [PERSON] , оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] не існувало обов`язку щодо оформлення переходу права власності на присадибну земельну ділянку у зв`язку з чим в подальшому [PERSON] не набула право власності на земельну ділянку та відповідно не передала її у власність [PERSON] . Наразі позивач не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я. Оформляти договір в нотаріальній конторі [PERSON] відмовляється. Позивач вважає, що з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просить визнати за ним таке право. Ухвалою судді від 09.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 05.08.20234 року, 10:30 годину. Крім того, ухвалою суду від 09.07.2024 року зобов`язано позивача надати суду довідку МБТІ про реєстрацію права власності на житловий будинок по [ADDRESS] ; витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0584 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована в [ADDRESS] ; копію домової книги, а також зазначити, з якого розрахунку визначена ціна позову 20\~267 грн, якщо згідно оцінки така вартість становить 6\~916 грн. 24.07.2024 року представник позивача [PERSON] надав суду витребувані докази. 05.08.2024 року підготовче засідання відкладене за клопотанням представника позивача [PERSON] на 14.08.2024 року, 10:30 годину. Представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій просив видати йому копію ухвали суду від 09.07.2024 року про витребування доказів, оскільки її необхідно надати до землевпорядної організації, яка готує витяг з ДЗК. 14.08.2024 року підготовче засідання відкладене за клопотанням представника позивача [PERSON] для надання додаткового часу для підготовки витягу з ДЗК на 06.09.2024 року, 09:30 годину. Позивач в підготовче засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивача відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі та зазначили, що позов визнають повністю, відзиву подавати не будуть, просили позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачами позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами та ухвалити рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого 21.07.2000 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4525, [PERSON] подарувала [PERSON] у власність житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с.12). 07.08.2000 року [PERSON] зареєстрував у Первомайському МБТІ своє право власності на житловий будинок (а.с.33). Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0584 га, яка на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів № 178 від 16.08.1994 року надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 017794 від 18.05.1995 року (а.с.14). З висновку про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки від 12.01.2012 року вбачається, що оціночна вартість земельної ділянки загальною площею 0,0584 га, яка розташована в [ADDRESS] складає 6\~916 грн. (а.с.38). Копія будинкової книги підтверджує факт проживання в минулому в зазначеному будинку [PERSON] , [INFO] , в подальшому він був знятий з реєстраційного обліку за даною адресою (а.с.34-37). Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Частиною 4\~статті 120 ЗК України\~встановлено,\~що у\~разі набуття\~права власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду кількома\~особами право\~на земельну\~ділянку визначається\~пропорційно до\~часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди. Згідно до ст. 377 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника. Системний аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України\~дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц). При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0584 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved