Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

03.10.2023 року представник органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] недієздатною, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрована в с.Оріхівка Болградського району, є сиротою та має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вона з дитинства є інвалідом другої групи, а саме має діагноз - органічні розлади особистості і поведінки внаслідок захворювання, травми і дисфункції головного мозку та супутнє захворювання - епілепсія, які призводять до її обмеження в життєдіяльності. Внаслідок стану здоров`я та стійкого психічного розладу вона не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням суду від 26.07.2021 року [PERSON] вже було визнано недієздатною, але дворічний строк дії рішення сплив, а [PERSON] продовжує хворіти та по теперішній час перебуває у психіатричній лікарні №4 м.Білгород-Дністровський Одеської області за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів [PERSON] орган опіки звертається до суду з цією заявою. Представник заявника - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав шляхом формування документу в системі «Електронний суд» 21.08.2024 року заяву про розгляд справи у відсутність представника Кубейської сільської ради, вимоги підтримав, в повному обсязі. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, за станом свого здоров`я, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надіслання судової повістки. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №306186, являється інвалідом другої групи з дитинства, група встановлена безстроково, дата огляду 26.06.2017 року (а.с.12). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №296 від 15.04.2024 року Одеської філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» - [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді - «Деменції внаслідок епілепсії» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F.02.8» за Міжнародною класифікацією хворіб 10-го перегляду), внаслідок чого, вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.07.2021 по справі №497/543/2021, провадження №2-о/497/35/2021, [PERSON] вже було визнано недієздатною, встановлено строк дії даного рішення - два роки з моменту набрання ним законної сили, але строк дії цього рішення сплинув 26.08.2023 року (а.с.35-36). Батьки [PERSON] померли: батько [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 січня 2019 року на підставі актового запису №43 від 14.01.2019 року (а.с.14); мати [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 14 січня 2021 року на підставі актового запису №40 від 14.01.2021 року, а також свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , видане 06 березня 1989 року на підставі актового запису за №6, відповідно до якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), тобто вона є сиротою. У [PERSON] є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , що видане 03 квітня 2012 року виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису за №4 (а.с.11), та він є єдиним членом її сім`ї, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за вих.№1028 від 06.09.2023 року, виданої старостою с.Оріхівка [PERSON] , з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Судом досліджено висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кубейської сільської ради від 19 вересня 2023 року, в якому зазначено, що Кубейська сільська рада направила [PERSON] на стаціонарне лікування з 10.02.2022 року в Обласну психіатричну лікарню №4 м.Білгород-Дністровський вул.Шабська, буд.67, де вона знаходиться по теперішній час (час звернення до суду), орган опіки просить визначити (визнати) [PERSON] недієздатною та призначити їй опікуном орган опіки та піклування Кубейської сільської ради (а.с.5-6). З подання органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кубейської сільської ради вбачається, що для утримання недієздатної [PERSON] у психіатричній лікарні створені всі необхідні умови, але в інтересах [PERSON] , представник заявника вважає та просить визначити їй опікуном орган опіки та піклування Кубейської сільської ради, а ні певну фізичну особу, або покласти певні обов`язки на заклад де фактично утримується заінтересована особа - [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року (з наступними змінами та доповненнями), під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характеру (затьмарення свідомості, порушення адаптації та сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), яке позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, оцінювати свій психічний стан і поведінку. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду у порядку, встановленому ЦПК України. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів. Враховуючи, що судом встановлено факт психічного розладу в [PERSON] , який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому наявні підстави для визнання її недієздатною. Таким чином, заява в частині визнання [PERSON] недієздатною підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною - два роки, який необхідно обчислювати з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про можливість призначення опікуном орган опіки та піклування Кубейської сільської ради, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 60 Цивільного Кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. Відповідно до ст.41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Згідно з ч.1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст. 242 ЦК України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Також у пункті 1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року №34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно із нормами чинного законодавства та спеціальних нормативно-правових актів опіка і піклування у всіх випадках встановлюється органами опіки та піклування (п.3.1 Правил опіки та піклування). Положення, відповідно до якого суд встановлює опіку у разі визнання особи недієздатною, пов`язані із розглядом справ окремого провадження та передбачені розділом ІV гл.2ЦПК України, і при призначенні опікуна суд повинен враховувати висновок органів опіки та піклування. Відповідно до статті 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Отже, призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18). Таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п.3.1 Правил опіки та піклування). Опікунами не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними, перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину (п.3.2 Правил). Як було зазначено вище, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. Станом на сьогоднішній день у [PERSON] не має рідної, близької людини, яка би бажала здійснювати за нею догляд, її син ще не досяг повноліття, а орган опіки та піклування не може бути призначений опікуном, так як це протирічить діючому законодавству (тільки фізична особа, яка має повну цивільну дієздатність). Між тим, частиною першою статті 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. На підставі вище викладеного суд відмовляє в частині задоволення вимог про призначення органу опіки та піклування Кубейської сільської ради опікуном, але до призначення певної фізичної особи опікуном покладає на орган опіки обов`язки щодо здійснення над [PERSON] опіки. Частиною 2 ст. 299 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави. За повідомленням начальника Одеської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Семенкової І. №1114 від 17.07.2024 року за проведення судово-психіатричної експертизи №296 державною установою були понесені витрати в розмірі 6 180,36 грн., тому суд повинен вирішити питання відшкодування вказаних витрат установі, яка їх понесла. В силу положень ч.2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами за рахунок цільового бюджетного фінансування стосується виключно судових експертиз у кримінальних провадженнях та у справах про адміністративні правопорушення. Водночас ч.5 ст.15 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що витрати на проведення судових експертиз у цивільних справах відшкодовується в порядку , передбаченому чинним законодавством. Таким чином, законодавство не передбачає цільового виділення бюджетних коштів на проведення судових експертиз у цивільному процесі, однак, встановлює можливість відшкодування судових витрат за рахунок держави у справах окремого провадження (ст.ст.139, 299 ЦПК України).

Outcome: partial