Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просять встановити факт належності їй - [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 28.07.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., зареєстрований в реєстрі за №9956. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона є уродженкою с.Замзур Гадрутського району Нагорно Карабахської Автономної області Азербайджанської РСР. У зв`язку з подіями кінця 1980-х - початку 1990-х років у Нагорному Карабахі АРСР, вона, як біженка, зі своєю родиною у 1993 році переїхала в Україну. 22.12.1999 року отримала тимчасову посвідку на проживання в Україні на ім`я « [PERSON] », де її ім`я було помилково вказано як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». В березні 2005 року отримала посвідку на постійне проживання в Україні, де її ім`я було записано вірно, а саме « [PERSON] ». У липні 2005 року нею отримано паспорт громадянина України на ім`я « [PERSON] » та присвоєно рнокпп [NUMBER] . Зазначає, що 28 липня 2001 року між нею та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. Однак у вказаному договорі купівлі-продажу квартири було допущено помилку в написанні її ім`я в графі «покупець», а саме помилково зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». 07.08.2011 року куплена квартира зареєстрована за « [PERSON] » на праві приватної власності Харківськми міським бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що з метою виправлення помилки вона звернулась в усному порядку до приватного нотаріуса ХМНО Гібадулової Л.А., однак остання повідомила про неможливість внесення виправлень в договір купівлі-продажу квартири від 28.07.2001 року, оскільки на час укладення вказаного договору особу заявника було встановлено на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні де її ім`я зазначено як « [PERSON] ». Вказані розбіжності у написанні імені викликають сумніви щодо належності їй на праві власності вищезазначеної квартири та приводять до порушень її прав як власника. Оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, просить задовольнити заяву у повному обсязі. Ухвалою судді від 25.04.2024 року відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] с.Замзур Гадрутського району Нагорно Карабахської Автономної області Азербайджанської РСР народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.12.1998 року. 31.07.1980 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу прізвище заявника змінено на « [PERSON] ». 10.12.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу прізвища залишені без змін. 22.12.1999 року заявнику видано тимчасову посвідку на проживання в Україні серії [NUMBER] , в прізвище, ім`я та по-батькові в якій зазначено « [PERSON] ». 28.07.2001 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Прізвище, ім`я та по-батькові покупці у вказаному договорі зазначено як « [PERSON] ». Згідно відмітки у вищезазначеному договорі, 07.08.2001 року квартира [ADDRESS] зареєстрована у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за [PERSON] за реєстровим №П-1-18261. 12.07.2005 року МВМ Дзержинського РВ ХМУ МВС України в Харківській області видано паспорт громадянина України на ім`я « [PERSON] » серії [NUMBER] . Таким чином, вбачаються розбіжності у написанні ім`я заявника у паспорті громадянина України та доичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснговорі купівлі-продажу квартири, у зв`язку з чим остання звернулась до суду із вказаною заявою. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 28.07.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., зареєстрований в реєстрі за №9956, допущено помилку у написанні імені заявника [PERSON] , усунення якої є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому дані розбіжності виникли у зв`язку з невірним перекладом ім`я заявника, вчиненого в документах, що видавалися державними органами у різні періоди часу. Встановлення факту належності вказаного документу для заявника має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності порушує право власності на належне їй майно, а відтак суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved