Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

11.07.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Загрія Н.Ю. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання вчинити певні дії. В позові посилалися на те, що 21.04.2007 року між сторонами укладено шлюб, від якого сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 09.10.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Рішенням Ленінського районного суд м. Запоріжжя від 20.10.2021 року визначено місце проживання дітей з матір`ю. \~ \~ \~ \~В період шлюбу сторони придбали спільне майно - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2022 року здійснено розподіл майна подружжя, зокрема, визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення суду внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 25.04.2023 року позивачем отримано Технічний паспорт на вказану квартиру. \~ \~ \~ \~Разом з тим, реального розподілу спільного майна колишнього подружжя не відбулось, сторони також не можуть дійти згоди стосовно користування спірною квартирою. Позивач надалі вимушена проживати разом із дітьми у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не допускає позивача в квартиру, ключі від квартири не надає, телефонні дзвінки ігнорує. Відповідач одноосібно володіє та користується всім спільним майном. \~ \~ \~ \~19.11.2022 року позивач за адресою спірної квартири виявила, що в квартирі проживають сторонні люди, зі слів мешканки квартири вона її орендує на підставі договору оренди нерухомого майна від 24.10.2022 року за 6000 грн. в місяць у [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Позивач жодної згоди на укладення будь-яких договорів оренди квартири як співвласник не надавала, жодну особу на укладення договору оренди не уповноважувала. \~ \~ \~ \~Позивач розраховувала проживати в цій квартирі із дітьми, оскільки у будинку за місцем реєстрації: [ADDRESS] , який також є спільним майном подружжя, самостійно проживає її колишній чоловік відповідач і не допускає позивача у цей будинок. \~ \~ \~ \~З огляду на вказані обставини позивач була вимушена викликати поліцію. Відповідно матеріалів ЖЄО № 25644 від 19.11.2022 року, в цей день до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] заявниця виявила сторонніх осіб. В ході проведення перевірки працівниками Запорізького РУП було здійснено виїзд за вказаною адресою, де були опитані мешканці квартири, які пояснили, що вони мають статус ВПО та орендують дану квартиру у [PERSON] (батько відповідача), встановити та опитати власника даної квартири не вдалось, так як на телефонні дзвінки не відповідає. Дана подія була зафіксована у ЖЄО Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області під № 25644 від 19.11.2022 року. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку із цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, розгляд звернення здійснено згідно Закону України «Про звернення громадян». Перевірка за матеріалами припинена. \~ \~ \~ \~Станом на день подання позову позивач доступ до квартири так і не отримала, зв`язок з відповідачем відсутній, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування, оскільки фактично позбавлена можливості користуватися і володіти своєю часткою у квартирі. Як вбачається з Технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з двох окремих житлових кімнат (кімната 17,5 кв.м. з лоджією площею 2,45 кв.м.; кімната 12,4 кв.м.), коридор 7,7 кв.м., ванна 2,8 кв.м., туалет 0,9 кв.м., кухня 8,6 кв.м. На переконання позивача, враховуючи, що діти сторін по справі проживають разом із нею та перебувають під її вихованням та утриманням, вона має право на зайняття більшої за площею кімнати із лоджію, що є справедливим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як співвласників. Такий висновок зроблено у Постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №601500цс15, а також неодноразово підтверджено висновками Верховного Суду, зокрема в Постанові від 06.02.2023 року по справі №607/22941/21. Прохали: 1) усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення; 2) зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] ; 3) встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити [PERSON] у користування ізольовану житлову кімнату, позначену на плані №7, площею 17,5 кв.м., з лоджією площею 2,45 кв.м.; - залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] : коридор, позначений на плані №1, площею 7,7 кв.м.; ванну, позначену на плані №3, площею 2,8 кв.м.; туалет, позначений на плані №4, площею 0,9 кв.м.; кухню, позначену на плані №5, площею 8,6 кв.м.; 4) зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] екземпляр набору ключів від під`їзду (домофону) та вхідних дверей квартири [ADDRESS] , а також звільнити приміщення житлової кімнати, позначеної на плані №7, площею 17,5 кв.м., з лоджією площею 2,45 кв.м., від сторонніх речей, предметів та меблів; судові витрати покласти на відповідача. 08.08.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 18.01.2024 року ухвалою суду призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1) чи є технічна можливість визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] ? 2) якщо так, то який порядок користування квартирою [ADDRESS] можливо встановити? Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 30.05.2024 року до суду з Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта №113-24 від 16.05.2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. 30.05.2024 року ухвалою судді провадження у справі поновлено. 12.06.2024 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Загрія Н.Ю. з заявою про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій прохали стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат, які пов`язані з розглядом справи та включають в себе витрати на правничу допомогу і витрати на оплату вартості проведення експертизи у розмірі 48174,72 грн. 13.06.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 16.07.2024 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Кузнєцов Д.О. з письмовими поясненнями, в яких посилалися на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що він перешкоджає позивачу користуватись квартирою. Те, що позивач викликала поліцію не свідчить, що він їй чинив перешкоди для вселення в квартиру. По-перше, позивач станом на момент виклику поліції в квартирі не проживала, на що вказує той факт, що в квартирі у той час проживала [PERSON] - тимчасово переміщена особа. По-друге, позивач до нього з цього приводу не зверталась і не висувала пропозицій щодо порядку користування квартирою. Після розірвання шлюбу вони припинили спілкування, тому про бажання позивача визначити порядок користування квартирою він дізнався лише на стадії судового розгляду цієї справи. У позивача є де жити, а тому у визначенні порядку користування квартирою взагалі не було потреби. Виходячи із запропонованих експертом варіантів визначення порядку користування квартирою він не заперечує, щоб був встановлений варіант № [NUMBER] : шляхом виділення у його користування кімнати (прим.6), площею 12,4 кв.м., із залишенням лоджії у спільному користування з проходом через кімнату (прим.7), площею 17,5 кв.м. Інші позовні вимоги щодо вселення позивача та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди є безпідставними. Більш того, ці позовні вимоги є передчасними - спочатку судом повинен бути встановлений порядок користування квартирою, а потім, якщо дійсно буде мати місце перешкод, то вона зможе пред`являти такі вимоги. Він заперечує проти стягнення з нього судових витрат. Розмір гонорару адвоката є неспівмірним зі складністю справи, справа є нескладною. В заяві адвокат перелічує судові засідання, однак, по справі фактично відбулось лише декілька засідань, інші не відбулись. У судові засідання 18.01.2024 року та 28.03.2024 року адвокатом позивача були подані заяви про проведення судових засідань за її відсутності та відсутності позивача. Адвокат до переліку наданих послуг включає супровід/участь під час проведення судової експертизи, однак, ця позиції є безпідставною, оскільки сторони не повинні втручатись в роботу експертів, більш того, позивачем не наведено обґрунтувань, які б вказували на необхідність і доцільність надання таких послуг. Позивачем не доданий детальний опис робіт із зазначенням витраченого часу, відсутні докази оплати наданих послуг. Прохав зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, вважав, що судові витрати, які пов`язані з проведенням експертизи, повинні бути розподілені порівну між сторонами. 22.07.2024 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Загрія Н.Ю. з письмовими поясненнями, в яких посилалися на те, що позивач проживає разом із дітьми у своїх батьків, з чого відповідачем зроблено висновок про наявність житла у позивача та відсутність необхідності у встановленні порядку користування квартирою, що не спростовує право позивача користуватись та мати доступ до її власності. Щодо погодження відповідачем встановити порядок користування спірною квартирою за запропонованим у висновку експерта варіанту №4, то такий варіант не відповідає інтересам позивача, оскільки за цим варіантом в неї відсутнє ізольоване приміщення для проживання. Позивач наполягає на встановленні порядку користування спірною квартирою, який вказано у її позовних вимогах і відповідає варіанту №1 висновку експерта. Саме такий порядок користування спірної квартирою буде найбільше відповідати інтересам обох сторін, оскільки обидві сторони в користування отримують ізольовані кімнати, відсутня необхідність у проведенні перепланування квартири, що економить час та гроші, та зведе до мінімуму можливі суперечки між сторонами, які можуть виникнути в разі встановлення такого порядку користування квартирою, що запропонований за варіантом № [NUMBER] , який передбачає прохід до лоджії через приміщення позивача. При цьому, відповідачем зустрічні позовні вимоги щодо встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлялись, тому відповідач не має права вимагати встановити той чи інший порядок користування спірною квартирою. Щодо тверджень відповідача про безпідставність позовних вимог про вселення, зобов`язання не чинити перешкоди та невідповідність цих позовних вимог належному способу захисту. Звертаючись до суду позовом, позивач посилалась на те, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні майном, оскільки з часу набуття у власність 1/2 частини квартири вона не має можливості не лише користуватись нею, а й навіть зайти до неї, оскільки в неї відсутні ключі від квартири, які відповідач їй не передав. Про наявність вказаних перешкод та необхідність у заявлені позовних вимог саме в такий спосіб свідчать дії відповідача навіть під час проведення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки відповідач в узгоджений час та день проведення експертизи на місце її проведення не прибув, доступ до об`єкта дослідження на виконання ухвали суду не надав. Щодо заперечень відповідача з приводу судових витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідачем такого клопотання не подано. Відповідач, заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу не виконав обов`язок доведення неспівмірності витрат. Посилання на відсутність детального опису та витраченого часу є неспроможними, оскільки за умовами укладеного договору розмір гонорару є фіксованим і не залежить від витраченого часу та обсягу виконаних робіт, та за домовленістю між сторонами договору про надання правничої допомоги такий гонорар буде сплачений клієнтом в майбутньому, що повністю узгоджується з приписами ст.141 ЦПК України та сталою судовою практикою. Щодо тверджень відповідача про розподіл витрат на проведення судової експертизи у рівних частках між сторонами, то такі твердження є необґрунтованими, відповідачем не наведено жодного мотиву запропонованого розподілу витрат. 03.09.2024 року в судовому засіданні представник позивача: адвокат Загрія Н.Ю. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити, прохала стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, витрати на проведення експертизи та витрати на сплату судового збору. 03.09.2024 року в судовому засіданні представник відповідача: адвокат Кузнєцов Д.О. повідомив, що діти, які мешкають з позивачем, не мають відношення до права власності на квартиру, однак відповідач не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою згідно варіанту №4 за висновком експерта, з правом користування балконом, вважає, що витрати на проведення експертизи має бути покладено на сторони порівну, заперечував проти розміру витрат на правову допомогу, вважає його необґрунтованим, розмір гонорару є неспівмірним з складністю справи, прохав зменшити розмір витрат. 03.09.2024 року позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися. 03.09.2024 року третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, будь-яких заперечень не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 21.01.1986 року в м. Запоріжжя народилася позивач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 18.05.2021 року, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 26.05.2021 року. [INFO] в м. Запоріжжя народився відповідач [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 01.08.1999 року, та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 12.07.2024 року. 21.04.2007 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2007 року. Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.06.2008 року, та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2014 року. 26.12.2016 року під час шлюбу відповідач [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. за №1034. 09.10.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/5044/19 шлюб між сторонами розірвано. 07.05.2021 року позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 07.05.2021 року. 20.10.2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/2165/21 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з їх матір`ю [PERSON] 19.08.2022 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/7148/19 визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2. 25.04.2023 року позивач отримала технічний паспорт на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . 24.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] на строк 3 місяці з 25.10.2022 року по 25.01.2023 року, з можливістю його продовження. 19.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення щодо перебування сторонніх людей в її квартирі. 08.12.2022 року Запорізьке РУП ГУНП в Запорізькій області повідомило [PERSON] про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відомостей до ЄРДР. Згідно висновку експерта №113-24 від 16.05.2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва та діючих методичних рекомендацій, експертиза вбачає технічну можливість визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників: у [PERSON] - 1/2 частини, у [PERSON] - 1/2 частини. На розсуд суду експертом запропоновано 4 варіанти порядку користування об`єкта дослідження: Варіант №1: Першому співвласнику виділяється наступне: прим. 7 (17,5 м2) - кімната; прим. (2,45 м2) - лоджія. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) - кухня. Загальна площа, яка виділяється складає - 29,95 м2. Зазначена площа відповідає 57/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Другому співвласнику виділяється наступне: прим. 6 (12,4 м2) кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) кухня. Загальна площа, яка виділяється складає - 22,4 м2. Зазначена площа відповідає 43/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Варіант №2: Першому співвласнику виділяється наступне: прим. 6 (12,4 м2) - кімната; прим. (2,45 м2) - лоджія. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) - кухня. Загальна площа, яка виділяється складає - 27,5 м2. Зазначена площа відповідає 53/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Другому співвласнику виділяється наступне: прим. 7 (17,5 м2) кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) кухня. Загальна площа, яка виділяється складає - 24,85м2. Зазначена площа відповідає 47/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Цей варіант передбачає часткове перепланування квартири, а саме: необхідно заблокувати вихід на лоджію з приміщення №7 та влаштувати проріз з встановленням дверей в несучій стіні для виходу на лоджію з приміщення №6. Варіант №3: Першому співвласнику виділяється наступне: прим. 6 (12,4 м2) кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) - кухня; прим. (2,45 м2) - лоджія. Загальна площа, яка виділяється складає - 23,625 м2. Зазначена площа відповідає 45/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Другому співвласнику виділяється наступне: прим. 7 (17,5 м2) кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) - кухня; прим. (2,45 м2) - лоджія. Загальна площа, яка виділяється складає - 28,725 м2. Зазначена площа відповідає 55/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Цей варіант передбачає часткове перепланування квартири, а саме: необхідно влаштувати проріз з встановленням дверей в несучій стіні для виходу на лоджію з приміщення №6. Слід зазначити, що виконання робіт, які стосуються втручання у будівельні конструкції необхідно проводити виключно після отримання необхідних дозволів відповідних інстанцій, а у разі потреби із розробленням проектів спеціалізованими установами на вказані переобладнання та із залученням кваліфікованих підрядних організацій. Варіант №4: Першому співвласнику виділяється наступне: прим. 7 (17,5 м2) - кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) кухня; прим. (2,45 м2) - лоджія. Загальна площа, яка виділяється складає - 28,75 м2. Зазначена площа відповідає 55/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Другому співвласнику виділяється наступне: прим. 6 (12,4 м2) кімната. В загальному користуванні залишається: прим. 1 (7.7 м2) - коридор; прим. 3 (2,8 м2) - ванна; прим. 4 (0,9 м2) - туалет; прим. 5 (8,6 м2) кухня; прим. (2,45 м2) - лоджія. Загальна площа, яка виділяється складає 23,625 м2. Зазначена площа відповідає 45/100 частки у приватній спільній сумісній власності. Цей варіант передбачає одне неізольоване виділене у користування приміщення, а саме приміщення №7, через яке другому співвласнику надається доступ до лоджії через приміщення першого співвласника. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.41\~Конституції України\~право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Пунктом 14\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності» №20\~від 22.12.1995\~року встановлено,\~що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно п.33\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальний справ\~від 07.02.2014\~року №5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» застосовуючи\~положення статті\~391\~ЦК,\~відповідно до\~якої власник\~майна має\~право вимагати\~усунення перешкод\~у здійсненні\~ним права\~користування та\~розпорядження своїм\~майном,\~навіть якщо\~вони не\~пов`язані\~із позбавленням\~права володіння,\~суд має\~виходити із\~такого. Відповідно\~до положень\~статей 391,\~396\~ЦК позов\~про усунення\~порушень права,\~не пов`язаних\~із позбавленням\~володіння,\~підлягає задоволенню\~у разі,\~якщо позивач\~доведе,\~що він\~є власником\~або особою,\~яка володіє\~майном (має\~речове право)\~з підстави,\~передбаченої законом\~або договором,\~і що\~діями відповідача,\~не пов`язаними\~з позбавленням\~володіння,\~порушується його\~право власності\~чи законного\~володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно п.35 вказаної Постанови задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Верховний Суд у Постанові від 17.04.2024 року у справі № 553/1602/21 зазначив, що ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Верховний Суд у Постанові від 06.02.2023 року у справі № 607/22941/21 зазначив, що у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що ст.358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16, від 26.05.2021 року у справі № 750/11539/18, від 12.08.2021 року у справі № 644/5579/19, від 08.09.2021 року у справі № 761/44705/19, від 15.09.2021 року у справі № 719/637/20. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, як співвласник квартири [ADDRESS] , якій на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, з позовом до відповідача (колишнього чоловіка), як співвласника іншої 1/2 частки квартири, з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання вчинити певні дії, з підстав того, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні її права власності на квартиру, оскільки квартира за договором оренди передана у користування іншій особі третій особі у справі, вона свою згоду на укладення будь-яких договорів оренди квартири як співвласник не надавала, жодну особу на укладення договору оренди не уповноважувала, а відповідач не допускає її в квартиру, ключі від квартири не надає, одноосібно володіє та користується всім спільним майном, у зв`язку з чим вона разом з їх дітьми вимушена проживати в будинку своїх батьків. Суд доходить висновку, що співвласники квартири самостійно не домовились щодо порядку користування квартирою, а відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, оскільки останній без згоди позивача здав квартиру в оренду іншій особі, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Суд, враховуючи норми законодавства та правові висновки Верховного суду, з огляду на склад сім`ї сторін спільні діти проживають з позивачем, розмір житлової площі квартири та наявність у квартирі двох ізольованих жилих кімнат, з урахуванням висновку експерта №113-24 від 16.05.2024 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, доходить обґрунтованого висновку про задоволення позову та встановлення порядку користування спірною квартирою з урахуванням запропонованого експертом варіанта №1. При цьому, встановлюючи порядок користування спірним житлом та виділяючи у користування позивачу разом з дітьми окрему, найбільшу за площею кімнату - 17,5 кв.м. разом з лоджією площею 2,45 кв.м., а відповідачу іншу кімнату площею 12,4 кв.м., залишивши коридор, кухню, ванну та туалет у загальному користуванні сторін, суд враховує інтереси усіх осіб, які будуть проживати у квартирі, та вважає, що такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб, а також буде збережено цільове призначення квартири. Суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано наявність підстав для встановлення порядку користування квартирою за варіантом № [NUMBER] , згідно якого лоджія площею 2,45 кв.м. залишається у загальному користуванні сторін, що передбачає прохід до лоджії через жиле приміщення - кімнату 17,5 кв.м., яке в такому випадку не буде ізольованим. Суд, визначаючи такий порядок користування спірним житлом, зазначає, що таке вирішення спору не стосується порядку поділу спільної власності сторін з метою припинення такого її режиму, і дане судове рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно, з урахуванням обставин справи, при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток. З урахуванням задоволеної вимоги позивача про встановлення порядку користування спірним житлом, суд зобов`язує відповідача усунути наслідки порушення права позивача шляхом її вселення, зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою шляхом передачі позивачу екземпляру набору ключів від під`їзду (домофону) та вхідних дверей квартири, а також звільнити приміщення житлової кімнати площею 17,5 кв.м., з лоджією площею 2,45 кв.м., від сторонніх речей, предметів та меблів. Щодо витрат позивача на правничу допомогу адвоката, витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрат на сплату судового збору. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Так, позивачем у заяві про стягнення витрат зазначено, що відповідно умов Додаткової угоди №3 позивачу надана правова допомога, а саме: складання та подання позовної заяви про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання вчинити певні дії, інших заяв по суті справи від 10.07.2023 року та попередній збір доказів по справі на підставі адвокатського запиту від 16.06.2023 року, отримання відповіді на цей адвокатський запит; складання та подання клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 10.07.2023 року, та в подальшому у зв`язку із закінченням строку дії Свідоцтва експерта складання та подання оновленого клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2023 року; участь у судових засіданнях (на день подання цієї заяви), які були призначені на 27.09.2023 року, 02.11.2023 року, 27.11.2023 року, 13.12.2023 року, 26.12.2023 року, 18.01.2024 року, 28.03.2024 року; організація, узгодження з учасниками та повне супроводження інтересів Клієнта під час проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи, яка проводилась 16.04.2024 року, складання та направлення документів, що підтверджують сплату [PERSON] судової будівельно-технічної експертизи; прибуття до Ленінського районного суду м. Запоріжжя 06.06.2024 року та ознайомлення з матеріалами справи (висновком судового експерта від 16.05.2024 року № 113-24 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи) на підставі раніше поданої заяви про ознайомлення з матеріалами справи; складання та подання цієї заяви про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи від 10.06.2024 року. Сторони також погодили, що гонорар є фіксованим і становить 30000 грн. (п.2 Додаткової угоди №3). Сплата гонорару відбувається Клієнтами за фактом надання правової допомоги, а саме: після прийняття рішення судом першої інстанції за результатами розгляду справи (п.3 Додаткової угоди №3). Суд вважає, що розмір гонорару адвоката в сумі 30000 грн. є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. При цьому суд керується Постановою Верховного Суду від 27.04.2022 року по справі № 686/28627/18 - правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати. Також, суд керується Постановою ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, відповідно якої: склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved