Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

01.02.2024 позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі частини з усіх видів доходів на період навчання, тобто до 30.06.2027. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на даний час навчається на 1 курсі факультету дошкільної освіти Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, в зв`язку з чим не має жодної можливості працювати. Зазначила, що їй необхідна комп`ютерна техніка для кращого засвоєння практичних навичок, кошти на оплату інтернету, проживання, придбання одягу, підручників, харчування. За час навчання уклала шлюб, в зв`язку з чим змінила дівоче прізвище на [PERSON] , але на даний час з чоловіком не проживає, шлюбних стосунків не підтримує, матеріально її не забезпечує, тому коштів на існування та навчання не має. Вказала, що батько офіційно працевлаштований, інвалідності не має, але грошовими коштами не допомагає та життям не цікавиться. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 01.02.2024 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження. 15.03.2024 з урахуванням положень ч.8 ст.178 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних доказів в порядку ст.279,280 ЦПК України, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у зв`язку із навчанням в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 01.02.2024 до досягнення 23-річного віку, тобто до 17.06.2027. 14.06.2024 представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 27.06.2024 заочне рішення від 15.03.2024 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленою, жодного разу не з`явилася, поважність причини неявки суду не повідомила. 21.08.2024 до канцелярії суду позивач подала клопотання про витребування із Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ» відомостей про доходи відповідача за останні 6 місяців 2024 року у зв`язку із неможливістю самостійно отримати та подати їх разом із позовною заявою через недоступність їй такої інформації, як фізичній особі. Для цього просить оголосити перерву у розгляді справи та призначити іншу дату засідання, надавши достатньо часу для отримання інформації. За змістом ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.2,3 ст.83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України). Враховуючи, що клопотання не відповідає наведеним положенням ст.83,84 ЦПК України, з урахуванням думки представника відповідача, ухвалою суду від 22.08.2024 в його задоволенні відмовлено. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. За клопотанням представника відповідача, враховуючи положення ч.1 ст.223 ЦПК України, судовий розгляд проведено за відсутності позивача, на підставі наявних доказів. Представник відповідача позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Вважає незрозумілим формулювання позовних вимог про матеріальну потребу на навчання, але до 23-х років, що надасть можливість стягувати аліменти незалежно від періоду навчання. Наполягає, що згідно ст.198,199 СК України позивач повинна довести, що потребує матеріальної допомоги на навчання, але не виконала цього процесуального обов`язку. Разом з тим, перебуває в шлюбі, в зв`язку з чим чоловік зобов`язаний її утримувати незалежно від того, чи проживають вони разом. Не надала доказів, що їх спільний бюджет не дозволяє навчатись, чому інша особа повинна забезпечувати. Вважає, що тільки після цього такий обов`язок покладається на батьків. Звернув увагу, що згідно наданих позивачем доказів, має більший дохід, ніж передбачений законом мінімальний розмір аліментів. Окрім того, позивач навчається заочно, що не позбавляє її можливості працевлаштуватись. Заслухавши доводи позовної заяви, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №17 від 06.07.2004. Доказів, які б підтверджували фактичне місце проживання позивача, склад її сім`ї, стан здоров`я та матеріальне становище як позивача, так і обох батьків, матеріали справи не містять. Разом з тим, 16.06.2023 позивач уклала шлюб із [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №156 від 16.06.2023. В цьому шлюбі, із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , у позивача народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис №138 від 27.09.2023. Доказів, які б підтверджували, що позивач не проживає разом із чоловіком і сином, їх стан здоров`я та матеріальне становище, що має важливе значення у справі, матеріали позову не містять. З довідки від 04.04.2023 № 6306-7501584662 зареєстроване місце проживання позивача в м. Харків, що підтверджується даними із Реєстру територіальної громади, з 27.10.223 - взята на облік, як внутрішньо-переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] 'яги. Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 26.06.2024, позивач щомісяця отримала за січень - лютий 2024 року по 5860 грн., 890 грн. - стипендія з попереднього навчального закладу; березень 2024 року соціальні виплати в сумі 860 грн. та додаткові блага - 115,08 грн. Згідно довідки №1 від 17.01.2024 позивач є студенткою 1 курсу факультету дошкільної освіти (заочної форми навчання) Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, закінчує навчання 30.06.2027. Аналіз наведених доказів свідчить, що позивач навчається на заочній формі навчання, що спростовує її твердження про неможливість працевлаштуватися через навчання, до того ж, на цей час в Харківській області навчання у всіх навчальних закладах здійснюється лише он-лайн формі. Суд не приймає, як належний доказ, копії квитанцій про сплату за навчання, оскільки не підтверджено встановленими законом доказами, зокрема відповідним договором, що позивач навчається за контрактом. За змістом ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.21 СК України). Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї (ч.4 ст.55 СК України). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст.61 СК України). Ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.1,4 ст.75 СК України). В ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 2920 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб - 3028 грн. Відповідно до ч.1 ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Згідно ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст.199 СК України). Ч.3 ст.199 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом п.20 ПП ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував її потребу в матеріальній допомозі з боку батька, а також доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти. Оцінивши надані докази в сукупності в призмі наведених правових норм, суд приймає до уваги, що після досягнення 18 років позивач продовжує навчання на заочній формі, уклала шлюб, створила сім`ю, має дитину та чоловіка, який зобов`язаний матеріально її підтримувати та дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, сама ж позивач отримує дохід, який є вищим за встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed