Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

01.04.2024 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб, який був укладений 28.03.2008 року між нею та відповідачем було розірвано 20.12.2019 року. Від спільного подружнього життя сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Донька після розлучення сторін залишилася проживати з матір`ю позивачем по справі. Після розлучення відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання доньки і не брав активної участі у її вихованні. При цьому відповідач, як батько дитини і під час шлюбу не виконував належним чином своїх батьківських обов`язків та не приймає активної участі у вихованні та повноцінному розвитку взагалі спільної дитини. Відповідач після розірвання шлюбу залишив місце реєстрації та попереднє місце проживання по [ADDRESS] та фактично став проживати за місцем проживання майбутньої дружини де і проживає до цього часу. Життям дитини не цікавиться, не здійснює систематичні відвідування доньки в той час як донці потрібна підтримка батька, як батька так і матері. Постановою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2022 року було визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення. Передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Підставою стало вчинення відповідачем домашнє насильство, зокрема він виражався на адресу позивачки нецензурною лайкою в присутності малолітньої дитини та погрожував виселенням позивача та дитини з будинку. За рішенням Фастівського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки. Однак за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті аліментів. На даний час позивач проживає з донькою та сином в частині будинку з усіма зручностями, в частині зроблено ремонт, є меблі, побутова техніка, донька має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним. Перешкод у спілкуванні доньки з батьком позивач не чинить та не буде чинити. Просить визначити місце проживання спільної доньки [PERSON] з позивачем, матір`ю. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 06.05.2024 року за клопотанням представника позивача витребувано в органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради письмовий висновок щодо доцільності проживання дитини з матір`ю. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю, на даний час відповідач перебуває на військовій службі з метою виконання бойових (спеціальних) завдань з відсічі збройної агресії російської федерації. Представник Органу опіки та піклування зазначила, що на даний час висновку органу опіки та піклування немає. 18.07.2024 року на виконання ухвали суду надійшов Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайоного суду Київської області від 30 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу слуханням до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, послався на підстави викладенні в позовній заяві а також доповнив, що відповідач в подальшому може чинити перешкоди щодо користування позивачкою та неповнолітньою донькою частиною будинку в якому вони проживають. Представник відповідача зазначила, що позовні вимоги не визнаються відповідачем так, як немає спору щодо проживання доньки з матір`ю. Взагалі відсутній спір. Відповідач не заперечує проти проживання доньки з матір`ю. Позивач даним позовом намагається вирішити інші інтереси. Просила у задоволені позовних вимог відмовити. Представник третьої особи зазначила, що питання доцільності проживання неповнолітньої [PERSON] було розглянуто на засіданні органу опіки та піклування та прийнято висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2008 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року розірвано. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Даний факти не заперечуються сторонами та підтверджуються письмовими доказами (свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження, рішенням суду). Як вбачається з рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2019 року, під час розгляду справи у Фастівському міськрайонному суді за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, не вирішувалося питання визначення місця проживання їх дитини [PERSON] . 28 грудня 2019 року за Судовим наказом (справа 2-н/381/328/19 (381/4349/19) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] у розмірі частини від усіх видів його заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Витягу з реєстру Фастівської територіальної громади № 2023/005102095 від 07.07.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки про фактичне проживання № 102 від 19.02.2024 року [PERSON] проживає у [ADDRESS] , без реєстрації. Згідно Висновку органу опіки та піклування [PERSON] знята з зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , у зв`язку з заявою власника житла [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.08.2017, видане державним нотаріусом Бойко О.О., спадкова справа № 28/2017р., зареєстроване в реєстрі за № 1-1819). Як зазначено у Висновку органу опіки піклування, згідно характеристики адміністрації ліцею №7 від 11.03.2024 року [PERSON] є ученицею 9 класу. Навчається в закладі з 6 років. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна,уважна учениця. Має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня. Професійно займається спортом. Завжди охайна і одіта за сезоном. Мати [PERSON] , дбає про доньку, приділяє належну увагу її вихованню, здоров`ю та навчанню, матеріально забезпечує дитину. Батько дитини [PERSON] , не цікавиться життям дитини, жодного разу до школи не приходив, немає контактів з класним керівником щодо дитини. За місцем проживання позивач характеризується позитивно. Проживає разом з сином [PERSON] , та донькою [PERSON] . На даний час не працює, здійснює догляд за сином, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] від 15.07.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету вважає за доцільне визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Згідно Довідки військової частини [NUMBER] № 282 від 18.04.2023 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] з 03 квітня по теперішній час. Згідно з Витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] № 103 від 07.04.2024 року [PERSON] вибув у відрядження з метою виконання бойових (спеціальних) завдань з відсічі збройної агресії російської федерації. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно положень частини першої статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частина перша статті 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно Висновку органу опіки та піклування вбачається, що 13.05.2024 року було опитано неповнолітню [PERSON] де вона зазначила бажання проживати з матір`ю. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено судом під час розгляду справи, спільна донька сторін після припинення шлюбних відносин залишились проживати разом із матір`ю позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та проживає і по даний час. При цьому відповідач [PERSON] змінив своє місце проживання та проживає окремо за іншою адресою. У судовому засіданні на обґрунтування позовних вимог представник позивача пояснив, що відповідач неодноразово ображав позивача за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, чинить перешкоди в користуванні будинком (відключив від мережі електропостачання) і позивач передбачає, що в майбутньому відповідач буде чинити перешкоди їй у користуванні будинком і це й стало підставою для звернення до суду. Проте такі доводи позивача, не можуть бути належними доказами на підтвердження позовних вимог. Зокрема, відповідач, як батько дитини при розлученні так і до цього часу не ставив питання про проживання їх спільної доньки разом з ним. З позовом до суду з цього приводу також не звертався. Крім того, як зазначила представник відповідача, ще на підготовчому засіданні нею було зазначено, що відповідач не заперечує проти проживання доньки з матір`ю. Таким чином, об`єктивних даних про те, що відповідач ініціює питання щодо проживання доньки [PERSON] разом з ним суду не надано. Отже, суд вважає, що у даній справі сторони, як це і передбачено положеннями ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з матір`ю за взаємною згодою, що не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема у суді. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповільним за це. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Спір у цій справі щодо місця проживання дитини ініційований матір`ю дитини (позивачем), з якою дитина і так фактично проживає, і від якої батько дитини (відповідач) не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення матери дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дітей разом з ним не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання доньки з ним, як батьком, суду не надав. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти). Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Окрім того, стороною позивача не наведено будь-яких доводів, про те, що рішення суду про задоволення позову якимось чином впливатиме на права та інтереси дітей та які саме і як саме, зокрема, і відповідатиме їх інтересам, що є основною, пріоритетною обставиною, що підлягає доказуванню у даному спорі. Відтак, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання доньки [PERSON] із матір`ю на час розгляду справи немає, оскільки дитина зареєстровані і фактично проживає з матір`ю і її право не оспорюється відповідачем. Зазначені вище мотиви суду, дають підстави для відмови у задоволенні позову. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та відмови у позові, понесені позивачем витрати на оплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed