Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. Стислий виклад обставин справи: Позивач звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.11.2018 між АТ «Юнекс Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Омега Фінанс», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29.141.1118.ФО_К, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 29381,44 грн. до 27.11.2021, а позичальниця зобов`язувалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Відповідно до п.1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за надання кредиту\~одноразово в розмірі 0,0% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. 31.03.2021 за результатами проведення електронного аукціону між АТ «Юнекс Банк» і ТОВ «ФК «Омега Фінанс» було укладено договір факторингу №31/03-2021, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 29.141.1118.ФО_К від 27.11.2018. В порушення умов кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.03.2021 її заборгованість перед новим кредитором складає 64452,17 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви)\~ 7198,61 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту \~20555,19 грн.; проценти за кредитом (прострочена на день подання позовної заяви) 76,32 грн.; прострочені проценти за кредитом\~7407,61 грн.; комісія за обслуговування кредиту\~(прострочена на день подання позовної заяви) 878,51 грн.; прострочена комісія за обслуговування кредиту\~22841,26 грн.; штрафи, пені 5494, 67 грн.. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідачкою не вчинено жодних дій для погашення заборгованості за кредитним договором № 29.141.1118.ФО_К від 27.11.2018. ІІ. Позиція учасників справи: Згідно поданого представницею відповідачки відзиву на позов вважають заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, у задоволенні яких слід відмовити, з наступних підстав. До позовної заяви представником позивача було долучено лише виписки по рахунку [PERSON] , з яких, однак, не вбачається реального руху коштів по рахунку. Випискою лише відстежується надання кредитних коштів, нарахування відсотків, комісій та платежі на погашення заборгованості. Відтак банк не надав жодного доказу реального використання відповідачкою кредитних коштів. Банком систематично відбувалися автоматичні списання відсотків за користування кредитом та комісії, проте в позовній заяві представник позивача про такі не згадує і до позовної заяви не долучено розрахунку заборгованості за наданим кредитом. З огляду на недоведеність позивачем наявної суми заборгованості за кредитом і відсотками у задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього позивач просить про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту, що є незаконним з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 на практики Верховного Суду. Звертає увагу суду також на те, що [PERSON] не підписувала паспорт споживчого кредиту, на який посилається у позовній заяві позивач, відтак такий з урахуванням висновку Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, не можна вважати частиною укладеного кредитного договору. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача в користь [PERSON] понесені нею судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 12000 грн. 03.09.2024 від представниці відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її Представниця позивача 03.09.2024 подала відповідь на відзив відповідачки, згідно з якою позивач не погоджується з доводами та висновками, які викладені у відзиві на позов з наступних міркувань. 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та позивачем укладено договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до [PERSON] .. Відповідно до Реєстру прав вимоги станом на 31.03.2021 загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 29.141.1118.ФО_К від 27.11.2018 перед новим кредитором становила 64452 грн. 17 коп. Представником позивача в додатках до позову було надано витяг з Реєстру прав вимог та виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 27.11.2018 до 31.03.2021, які підтверджують факт видачі кредиту, його розмір, а також відображають суму заборгованості по кредитному договору. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц вказав, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимим доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Крім цього на підтвердження наявної заборгованості позивач надає деталізований розрахунок заборгованості, в якому відображено рух (зняття) коштів та період, в якому відбулося повернення коштів відповідачкою та на яку суму, період виникнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, нарахування процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредиту, а також фінансових санкцій за невиконання умов кредитного договору. З приводу заперечень відповідачки про стягнення з неї заборгованості за комісією зазначає, що відповідачка власноручно підписала кредитний договір та свідомо погодилася, що за користування кредитом вона буде сплачувати комісію за обслуговування кредиту, жодних заперечень проти такої умови договору не висловлювала та з таким погодилася. Відтак кредитний договір із усіма передбаченими у ньому умовами був укладений на підставі вільного волевиявлення відповідачки, вимоги про визнання такого договору недійсним [PERSON] не заявляла. Просять позов задоволити. З приводу заявленої вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що такі є необґрунтованими та завищеними, у договорі про надання правової допомоги немає ціни та чіткої вартості послуг, з розрахунку витрат невідомо, скільки саме коштує 1 год. роботи адвоката. Ця справа не є складною, розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак підготовка відзиву не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. З огляду на наведене просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000 грн. У поданій в суд позовній заяві представниця позивача просила про розгляд справи у її відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~за допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу не\~здійснюється. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 11.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд доходить наступного висновку. Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 27.11.2018 між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29.141.1118.ФО_К, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 29381,44 грн. терміном користування до 27.11.2021. Відповідно до п.1.4 вказаного договору за користування кредитом відповідач сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00 % річних; комісію за надання кредиту\~одноразово в розмірі 0,0 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно у розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Відповідно до п.2.3. кредитного договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до 18 (включно) числа кожного календарного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 1854,51 грн. 31.03.2021 між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу №31/03/2021, відповідно до умов якого «ФК «Омега Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Юнекс Банк», у тому числі і до [PERSON] .. З реєстру боржників вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 29.141.1118.ФО_К від 27.11.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Омега Фінанс». [PERSON] не виконувала грошові зобов`язання у строки, визначені договором, внаслідок чого станом на 31.03.2021 згідно реєстру прав вимоги її заборгованість перед новим кредитором складає 64452,17 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання позовної заяви)\~ 7198,61 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту \~20555,19 грн.; проценти за кредитом (прострочені на день подання позовної заяви) 76,32 грн.; прострочені проценти за кредитом\~7407,61 грн.; комісія за обслуговування кредиту\~(прострочена на день подання позовної заяви) 878,51 грн.; прострочена комісія за обслуговування кредиту\~22841,26 грн.; штрафи, пені 5494, 67 грн.. 06.12.2021р. на адресу відповідачки було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27.11.2018 № 29.141.1118.ФО_К. Таким чином між сторонами виникли зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71\~ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представницею позивача було надано суду детальний розрахунок суми заборгованості за кредитом, який ні відповідачкою, ні її представницею не спростовані жодними належними та допустимими доказами у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» до відповідачки є законними, обґрунтованими в частині стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту (прострочену на день подання позовної заяви)\~ 7198,61 грн.; простроченої заборгованості по тілу кредиту \~20555,19 грн.; процентів за кредитом (прострочені на день подання позовної заяви) 76,32 грн.; прострочених процентів за кредитом\~7407,61 грн.. Щодо вимоги банку про стягнення з відповідачки комісії за користування кредитом в розмірі 23719 грн. 77 коп. суд виходить з наступного. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 1.4.3 кредитного договору № 29.141.1118.ФО_К від 27.11.2018, укладеного між банком та відповідачем, сторони обумовили, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує комісію щомісячно в розмірі 2,99 % від суми кредиту, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії, що нараховується одночасно з відсотками, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки комісії у розмірі 23719 грн. 77 коп. задоволенню не підлягають. Досліджуючи питання стягнення штрафів, пені в сумі 5494, 67 грн., суд бере до уваги приписи ст.546,\~549 ЦК України, за якими виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з п.15\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~№ 211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.02.2020 на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України№ 651 від 27.06.2023). Беручи до уваги наведене, на період карантину позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь позикодавця штраф/пеню, що нараховано у період карантину\~з 31.03.2021. Тому вимоги в цій частині не ґрунтуються на імперативних вимогах чинного законодавства та відкидаються судом. Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі № 709/1320/21. З урахуванням взятих на себе відповідачкою\~ зобов`язань за кредитним договором, який нею не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, беручи до уваги відсутність доказів виконання чи відсутність зобов`язання, доводи позивача про стягнення боргу з наданням переконливих доказів, достовірність яких відповідачкою не оспорюється, є підставними та позов підлягає до часткового задоволення. Порушене відповідачкою цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. V. Розподіл Судових витрат: Беручи до уваги, що позов задоволено частково, суд вважає, що на підставі ч. 1, 2 ст.141\~ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З приводу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з позивача представницею відповідачки, суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч.8\~ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представнцею відповідачки надано Договір № 1243 про надання правової допомоги від 05.08.2024, укладений між Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» та [PERSON] , специфікацією № 1 до цього договору, в якій передбачено надання такої послуги як супровід судової справи № 441/1242/24 в суді першої інстанції загальною вартістю 12000 грн., а також акт надання послуг № 195 від 30.08.2024, який підтверджується обов`язок [PERSON] сплатити АБ «ДЖАСТІС» 12000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто,\~ЦПК України\~передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Враховуючи вищенаведене, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що виходячи із критеріїв реальності, розумності, пропорційності, враховуючи заяву представниці позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з огляду на неспівмірність та необгрунтованість розміру таких послуг тим, що були надані представником відповідачки, наявні підстави для часткового задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу шляхом стягнення з позивача на користь [PERSON] 4000 гривень витрат на правничу допомогу. Витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 12 000 грн., про стягнення яких просить представниця відповідачки, є значно завищеним та неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. На підставі викладеного,

Outcome: approved