Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

18 березня 2024 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», в якому просить стягнути з відповідача пеню в сумі 28294 грн 52 коп., 3 % річних в сумі 12898 грн 84 коп. та інфляційні втрати в сумі 64419 грн 96 коп. у зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування (регламентної виплати). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 13 серпня 2020 року у місті Житомирі сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортного засобу «Opel», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок отриманих тілесних ушкодження, завданих дорожньо-транспортною пригодою, [PERSON] помер. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «СК «Країна» за Договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4706681. 11 грудня 2020 року позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про вчинення дорожньо-транспортної пригоди та заявою на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника. Вказані документи отримані відповідачем 17 грудня 2020 року. 18 лютого 2021 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди в сумі 18892 грн. Натомість не сплачено страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, в сумі 170028 грн., після спливу 90 днів, 17 березня 2021 року, у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішенням Корольського районного суду міста Житомира від 23 травня 2023 року задоволено позовні вимоги позивачки та стягнуто з відповідача страхове відшкодування в сумі 170028 грн, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін. 26 вересня 2023 року на виконання рішення суду відповідачем сплачено на користь позивачки страхове відшкодування. Позивачка посилається на те, що відповідачем допущено значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у зв`язку з чим, позивачка також зазнала майнових втрат від знецінення коштів і має право на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами. Вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) позивачем мотивовано посиланнями на ст. 625 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 22 березня 2024 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати). Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08 квітня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що 22 травня 2020 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АР/4562117, за яким забезпечено транспортний засіб «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] . 13 серпня 2020 року в Житомирській області сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та велосипедиста [PERSON] , внаслідок отриманих травм останній помер. 17 грудня 2020 року відповідач отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та дві заяви на виплату страхового відшкодування від [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] із вимогою щодо виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, в сумі 170029 грн, та страхового відшкодування моральної шкоди, в сумі 18892 грн. 18 грудня 2020 року відповідач направив запит [PERSON] із проханням надати документи, які необхідні для прийняття рішення по справі. 03 лютого 2021 року [PERSON] надав страховику копію обвинувального акту щодо водія забезпеченого транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] . 02 квітня 2021 року та 15 квітня 2021 року [PERSON] надав страховику довідки про доходи потерпілої. 16 квітня 2021 року відповідач повторно звернувся до [PERSON] , як представника [PERSON] , із проханням надати документи для підтвердження факту перебування позивача на утриманні загиблого. 23 квітня 2021 року відповідачем отримано від [PERSON] копію вироку Корольовського районного суду м. Житомир від 26 лютого 2021 року по справі № 296/8443/20, за яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 23 травня 2023 року Корольовським районним судом м. Житомир по цивільній справі № 296/6958/21 ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до АТ «СК «Країна» про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено. Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь [PERSON] 170028 грн мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, належного дочці загиблого. 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу АТ «СК «Країна» залишено без задоволення. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року по цивільній справі № 296/8443/20 залишено без змін. 26 вересня 2023 року на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року по цивільній справі № 296/8443/20 АТ «СК «Країна» здійснило перерахунок страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 170028 грн. Вважає, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Вважає, оскільки відповідач не має перед позивачем грошових зобов`язань, а лише повинен виплатити страхове відшкодування, за шкоду, яка завдана іншою особою, - це відповідальність, а не зобов`язання, тому ст. 625 ЦК України до цих правовідносин не застосовується. Крім того, вказує, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні зобов`язання, а грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Відповідачем на виконання рішення суду добровільно було сплачено страхове відшкодування, тобто виконано зобов`язання перед позивачкою, а тому підстави для стягнення виплати у відповідності ст. 625 ЦК України відсутні. Зауважив, що 17 грудня 2020 року відповідач отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та дві заяви на виплату страхового відшкодування від [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] із вимогою щодо виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, в сумі 170029 грн, та страхового відшкодування моральної шкоди, в сумі 18892 грн; строк, визначений пунктом 36.2. статті 36 Закону, для прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, припинено до дати коли страховику стане відомо про набрання рішенням в кримінальній справі законної сили; відповідачем вчинено дії для врегулювання події, що містить ознаки страхової; 23 квітня 2021 року відповідачем отримано від [PERSON] копію вироку Корольовського районного суду м. Житомир від 26 лютого 2021 року по справі № 296/8443/20. Тобто, в цей день стало відомо про набрання рішенням в кримінальній справі законної сили, а отже, і строк визначений пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розпочато; отже, вважає, що від 23 квітня 2021 року має обчислюватись строк для прийняття страховиком рішення. 23 квітня 2023 року + 90 днів (кількість днів для врегулювання події, що містить ознаки страхового випадку, як визначено статтею 36 Закону) = 22 липня 2021 року - граничний строк для прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування та його виплати або прийняття вмотивованого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, відповідач стверджує, що у зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування строк за який у страховика має сплачуватися пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду заборгованості, тобто за період з 23 липня 2021 року по 25 вересня 2023 року (останній день перед виконанням грошового зобов`язання за рішенням Суду) і становить 795 днів. Крім того, вказує, що наведений у позовні заяві розрахунок пені у розмірі 28 294 грн 52 коп. починаючи з 18 березня 2021 року по 18 березня 2022 року здійснено поза межами встановленої позовної давності, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки звернення до суду із даною позовною заявою мало місце 18 березня 2023 року, у зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позову у вказаній частині. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просить відмовити та застосувати до позовних вимог строк позовної давності у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, позов [PERSON] до АТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено, стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь [PERSON] 170028 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, належного дочці загиблого. У зазначеному рішенні Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року та постанові Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року встановлені наступні факти та відповідні їм обставини: - 13 серпня 2020 року близько 15 години 30 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Vivaro», номерний знак [NUMBER] , рухаючись у правій смузі руху проїзної частини вулиці Жуйка, поблизу буд. 14 у м. Житомирі, у напрямку до вулиці Великої Бердичівської, у порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції та, як наслідок, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який здійснював рух попереду у правій смузі руху вул. Жуйка у попутному напрямку відносно руху автомобіля «Opel Vivaro», номерний знак номерний знак [NUMBER] . Після наїзду на велосипедиста [PERSON] останнього відкинуло до правого тротуару вул. Жуйка у м. Житомирі, де він впав на пішохода, який рухався по вказаному тротуарі у зустрічному по відношенню до автомобіля напрямку руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, і знаходяться у прямому причинному зв`язку із його смертю. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік; - з полісу № АР 4706681 вбачається, що відповідальність власника транспортного засобу «Opel Vivaro», номерний знак [NUMBER] , застрахована АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; - 11 грудня 2020 року [PERSON] , відповідно до ст. 33, ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомила ПАТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 13 серпня 2020 року; - 11 грудня 2020 року [PERSON] , відповідно до ст. 35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася до ПАТ «СК «Країна» з заявою на виплату страхового відшкодування та просила виплатити страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою у розмірі 18892 грн; - 11 грудня 2020 року [PERSON] , відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася до ПАТ «СК «Країна» з заявою на виплату страхового відшкодування та просила виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 170029 грн; - АТ «СК «Країна» листами від 14.04.2021 № 8786/21 та від 16.04.2021 № 8987/21 повідомило [PERSON] про необхідність надати додаткові документи для отримання страхового відшкодування по утриманцям. 26 вересня 2023 року на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, відповідачем сплачено на користь позивачки страхове відшкодування в сумі 170028 грн, що не заперечувалось сторонами по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідачем допущено значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у зв`язку з чим, остання зазнала майнових втрат від знецінення коштів і має право на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами на підставі ст. 625 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить правовідносини між позивачем та відповідачем, які базуються на положеннях Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Положеннями статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial