Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Неповнолітній [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, звернувся в суд із позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить позбавитивідповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання, у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він народився [INFO] у смт. Брилівка Цюрупинського району Херсонської області. Його матір`ю [PERSON] є - [PERSON] (громадянка України), батько - [PERSON] (на даний час громадянин РФ). Позивач постійно проживав разом із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із військовими діями, [PERSON] вимушений був залишити місце проживання та виїхати із зони військового конфлікту у місто Тернопіль до своє тітки за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради позивачу надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Із моменту народження [PERSON] , його батько завжди проживав окремо від сім`ї, на території Російської Федерації, не спілкувався із своїм сином, не цікавився його розвитком та станом здоров`я, не навідував його, не допомагав матеріально та не займався його вихованням, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі. 14.08.2024 у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Представник неповнолітнього позивача [PERSON] - адвокат Строцень Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенні до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , підтримують. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини Згідно довідки про реєстрацію встановлення батьківства №28, виданої 14.07.2009 Виконавчим комітетом Брилівської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області, відносно [PERSON] , який народився [INFO] у смт. Брилівка, Цюрупинського району, Херсонської області, про що складено актовий запис № 28, встановлено батьківство [PERSON] . Після реєстрації встановлення батьківства дитині [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.07.2009 Брилівською селищною радою Цюрупинського району Херсонської області, [PERSON] народився [INFO] в смт. Брилівка Цюрупинського району Херсонської області, і його батьками є [PERSON] , громадянка України та [PERSON] , громадянин Республіки Таджикистан. Мати позивача [PERSON] змінила прізвище після одруження на [PERSON] . Відповідно до Довідки №6117-5002105663, виданої 08.09.2022 Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] , взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, у місті Тернополі, з фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.12.2023 № 1772 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.09.2022 року № 925, мати дитини [PERSON] залишилась проживати у селищі міського типу Брилівка Херсонської області, а батько дитини [PERSON] проживає у Російській Федерації. У вересні 2022 року, [PERSON] разом із тіткою [PERSON] переїхали у місто Тернопіль та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї комунального закладу Тернопільської міської ради Тернопільський міський центр соціальних служб від 01.12.2023 року, основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є те, що дитина була вимушена залишити місце проживання, майно, друзів, рідних у зв`язку з веденням воєнних дій на території первинного проживання та виїхав із зони військового конфлікту. Згідно інформації. викладеній у листі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 від 01.12.2023 № 02-18/211, [PERSON] , [INFO] , навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 19 Тернопільської міської ради Тернопільської області. Згідно інформації викладеній у листі від 29.08.2022 Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 від 26.01.2024 № 02-09/20, [PERSON] зарахований до Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 19 29.08.2022 (згідно з наказом від 29.08.2022 № 124-у) у 8-В клас у супроводі мами [PERSON] . Дитина продовжує навчатися у 9-В класі по теперішній час. Мати дитини систематично цікавиться успішністю та поведінкою сина, підтримує зв`язок із класним керівником через засоби електронного та телефонного зв`язку. Батько дитини, [PERSON] , не спілкується із вчителями та з класним керівником, не цікавиться успішністю сина та не відвідує батьківські збори. Відповідно до інформації викладеній у листі КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 29.01.2024 № 60, [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , спостерігається у лікаря педіатра поліклінічного відділу з 01.09.2022. На візитах в медичний заклад з приводу профілактичних оглядів та захворювань дитину супроводжувала [PERSON] , яка є його тіткою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком тітки позивача пояснив, що відповідач, який є батьком [PERSON] тривалий час не цікавиться своїм сином, не буре участі у його вихованні та утриманні. Також вказав, що відповідач приїзджав до сина, коли йому було три роки, після того, припинив із ним спілкуватись та про нього піклуватись, брати участь у його утриманні. Судом встановлено, що відповідач з часу народження [PERSON] , не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, матеріально не забезпечує. Крім того, у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] підтвердив відсутність із відповідачем будь-якого спілкування. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення в інтересах дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Вищезазначений правовий висновок про переважність найкращих інтересів дитини над інтересами батьків викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17. Тернопільською міською радою, як органом опіки та піклування, надано висновок № 1115/01-20 від 10.07.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України. Так, в силу вимог ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають одтин з батьків, опіку, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст.141,150,157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Розглядаючи спір, суд виходить з наступних конкретних обставин справи того що: відповідач не проживає з дитиною від її народження; не цікавиться своєю дитиною; не надає матеріальне забезпечення дитині, що задовольняє на теперішній час потреби дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку; першочергове значення для дитини є вирішення спору, особливо в умовах воєнного часу; вихованням дитини у повній мірі займається мати та тітка дитини по материнській лінії. Дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з сином, не контактує із ним, не виявляє піклування та турботи про дитину, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, та приходить до висновку про задоволення позову у частині стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 1 211,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved