Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Красноградської міської ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом в якій просить: - встановити факт, що [PERSON] , станом на 24.04.1995 року був членом КСП «Зоря» з числа пенсіонерів; - визнати за [PERSON] , право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , за рахунок невитребуваних, нерозподілених земельних часток (паїв) КСП «Зоря». В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Мирошниченко К.П. в позовній заяві заначила, що спадкодавець позивача [PERSON] , помер [INFO] . До спадкового майна померлого входить, право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» с. Миколо-Комишувата Красноградського району Харківської області. Відповідно до інформації наданої 05.02.2024 року ГУ Держгеокадастру в Харківській області, згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) реформованого КСП «Зоря» сертифікат на паво на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не зареєстрований, однак згідно Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-17-00-000373 від 26.04.1995 року по КСП «Зоря» - [PERSON] включений до відповідного списку громадян членів КСП «Зоря» за №23. Розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 6,51 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] не отримував. Дану обставину позивач пов`язує з неотриманням останнім Сертифікату на право на земельну частку (пай) та допущення помилки в написанні прізвища спадкодавця, а саме « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Відповідно до повідомлення Архівного відділу Красноградської районної державної адміністрації, інформація про прийняття в члени КСП «Зоря» [PERSON] в архіві відсутня, однак в ході роботи з архівними документами виявлено, що [PERSON] був членом колгоспу та працював шофером, підтверджується протоколом №3 та протоколом №23. Відповідно даних протоколів [PERSON] , як члену колгоспу було здійснено наділ присадибної ділянки площею 0,40 га та останній був призначений на посаду шофера, як член колгоспу. Також ПАОП «Зоря» повідомило, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КМУ «Зоря комунізму» з 1959 року по 1993 рік на підтвердження чого надано копії аркушів «Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника» та копії аркушів «книги обліку розрахунків по оплаті праці». В 1993 році [PERSON] вийшов на пенсію, однак з членів КСП виключений не був, тому набув право на земельну частку (пай). Той факт, що в Архівному відділі Красноградської РДА та ПАОП «Промінь» не збереглися рішення про прийняття в члени та виключення з членів [PERSON] не може бути підставою для порушення прав позивача, враховуючи наявність правомірних очікувань спадкоємця померлого [PERSON] на володіння та користування спірною земельною ділянкою (паєм). Вказує, що факт членства в КСП [PERSON] станом на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-17-00-000373 підтверджений документами, що збереглися в ПАОП «Зоря» та Архівному відділі Красноградської РДА. Щодо різниці у написанні прізвища спадкодавця вказує, що відповідно до експертного висновку №056/295-m прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , який є позивачем по справі. Інших спадкоємців померлого [PERSON] , які б прийняли спадщину не має. Родинні відносини спадкодавця із спадкоємцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача. Через відсутність правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач позбавлений можливості оформити право на спадкове майно померлого батька. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 12.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.06.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від Красноградської міської ради 01.05.2024 року надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-57) в якому просять відмовити в задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом з наступних підстав. Як зазначає позивач, [PERSON] за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) в зв`язку із допущенням помилки в написанні його прізвища в Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-17-00-000373 від 26.04.1995 року по КСП «Зоря», а саме за №23 у Додатку №1 зазначено прізвище [PERSON] . В той же час, за інформацією ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 05.02.2024 року відповідно до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за громадянином [PERSON] сертифікат на зареєстрований. Отже сертифікат на право на земельну частку (пай) ні на прізвище [PERSON] , ні на прізвище [PERSON] не виготовлявся та не реєструвався, тому доводи позивача, що спадкодавець не отримав сертифікат через помилку в прізвищі є безпідставними, так як жоден з цих сертифікатів не виготовлявся. За змістом ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту. Так, спадкодавець [PERSON] до Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-17-00-000373 від 26.04.1995 року не включений. Замість цього за №23 у Додатку №1 зазначено прізвище [PERSON] . З позовом про встановлення юридичного факту тотожності прізвищ [PERSON] та [PERSON] позивач до суду не звертався. Позивач зазначає, що в 1993 році [PERSON] вийшов на пенсію, однак з членів КСП виключений не був, а тому на його думку, набув право на земельну частку (пай), однак доказів членства після виходу на пенсію позивач до суду не надав. Крім того, за інформацією архівного відділу Красноградської РДА відсутні відомості, щодо членства у КСП «Зоря» [PERSON] на момент розпаювання КСП, тобто станом на дату видачі Державного акту 26.04.1995 року. Інших доказів, щодо членства спадкодавця на момент державного акту КСП позивачем не надано, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Мирошниченко К.П. надійшла відповідь на відзив (а.с. 61-62) в якій позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала, а також вказала щодо різниці у написанні прізвища спадкодавця, до позовної заяви було долучено експертний висновок відповідно до якого прізвища [PERSON] (державний акт на право колективної власності на землю, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, записи [PERSON] ) та [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, запис [PERSON] , [PERSON] ) в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. А тому твердження відповідача щодо встановлення факту тотожності прізвищ « [PERSON] » та « [PERSON] » є хибним, та повністю спростовується доказами долученими до матеріалів позовної заяви. Щодо відсутності трьох умов для набуття права на земельну частку (пай) [PERSON] , зазначає, що при поданні позовної заяви позивачем долучено до матеріалів справи копію Додатку №1 до Державного акту на право колективної на землю від 26.04.1995 року по КСП «Зоря», відповідно до якого [PERSON] включений до відповідного списку громадян членів КСП «Зоря» за №23. Відповідно до відомостей архівного відділу в ході роботи з архівними документами виявлено, що [PERSON] , був членом колгоспу та працював шофером. Однак рішення про прийняття та виключення зі членів КСП останнього, в архіві не збереглися, не з вини позивача чи його батька. Однак в архіві наявні копії протоколів відповідно до яких підтверджується факт членства [PERSON] в КСП «Зоря». Також факт членства [PERSON] підтверджується відповідно книгою обліку трудового стажу і заробітку колгоспника згідно яких він працює в колгоспі з 1959 року по 1993 рік. Вказує, що відповідач у справі Красноградська міська рада заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] не долучає до відзиву на позовну заяву доказів, які б спростували позицію позивача. Отже той факт, що в архівному відділі Красноградської РДА та ПАОП «Зоря» відсутні рішення про прийняття в члени та виключення з членів [PERSON] не може бути підставою для порушення прав позивача, враховуючи наявність правомірних очікувань спадкоємця померлого [PERSON] на володіння та користування спірною земельною ділянкою (паєм) та наявність інших належних та допустимих доказів членства [PERSON] в КСП «Зоря» станом на 26.04.1995 року, що є днем видачі Державного акту на право колективної власності на землю серія по КСП «Зоря». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвоката Мирошниченко К.П., позовні вимоги підтримала в повному обсязі на їх задоволенні наполягала з підстав викладених в заявах по суті справи. Представники відповідача Красноградської міської ради та третьої особи КСП «Зоря» в судове засідання не з`явились, відповідач та третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, та відповідач у справі щодо позову свою позицію висловили у відзиві на позовну заяву. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьком позивача [PERSON] [INFO] , є [PERSON] . Спадкоємцем померлого [PERSON] є позивач по справі [PERSON] , що підтверджується копію спадкової справи №631/00, заведеної Красноградською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] . Зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої Цивільного кодексу України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом зазначеного положення відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до 01 січня 2004 року. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №294/1094/17 зазначає, що саме позивач повинен довести, що право, яке він просить визнати за ним у порядку спадкування, набув спадкодавець за життя, а головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 10.01.2019 року у справі №696/1268/16-ц та від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц, від 20.02.2020 року у справі №544/1095/18, від 26.11.2018 року у справі №392/1660/16-ц, від 29.05.2019 року у справі №395/268/17-ц. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановлений Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 року. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (надалі Указ) від 08.08.1995 року №720, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Пунктом 2 Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. За ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Також, відповідно до ст.ст. 5, 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Позивач зазначає, що після смерті його батька - [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому право за життя на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів, але його батько за життя не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай) у зв`язку із допущенням помилки в написанні його прізвища в Додатку до Державного акту на право колективної власності, замість [PERSON] зазначено [PERSON] . Факт перебування батька в членах колективного сільськогосподарського підприємства підтверджується інформацією архівного відділу та ПАОП «Зоря» відповідно до якої батько позивача перебував у трудових відносинах та був членом колгоспу КМУ «Зоря комунізму» з 1959 року по 1993 рік. Щодо різниці у написанні прізвища спадкодавця в його правовстановлюючих документах та в Додатку до державного акту, посилається на експертний висновок відповідно до якого прізвища [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) позивач не зміг у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права. Судовим розглядом також встановлено, що Державний Акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» Серія ХР 17-00-000373 виданий 26.04.1995 року, згідно Додатку 1 до вказаного Державного акту [PERSON] включений до відповідного списку за №23. Відповідно до повідомлення Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 05.02.2024 року - записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) не зареєстровано. Щодо різниці у написанні прізвища спадкодавця, до позовної заяви долучено експертний висновок експерта кандидата філологічних наук «Українського бюро лінгвістичних експертиз» Національної академії наук України №056/295-m від 23.02.2024 року відповідно до якого прізвища [PERSON] (державний акт на право колективної власності на землю, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, записи [PERSON] ) та [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину за законом, запис [PERSON] , [PERSON] ) в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. На підтвердження факту перебування спадкодавця [PERSON] станом на 26.04.1995 року у членах Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» позивач надав архівні документи та повідомлення ПАОП «Зоря» з яких вбачається, що він був членом колгоспу КМУ «Зоря комунізму» та перебував із ним у трудових відносинах з 1959 року по 1993 рік. Зокрема відповідно до відповіді Архівного відділу Красноградської РДА від 20.02.2024 року №01-50/2 в архівному фонді колгоспу «Зоря комунізму» (КСП «Зоря», ПАОП «Зоря») Красноградського району Харківської області за 1959-1996 роки відсутня інформація щодо прийняття в члени колгоспу та звільнення із членів колгоспу [PERSON] . В ході роботи з архівними документами виявлено, що [PERSON] був членом колгоспу та працював шофером. Відповідно до повідомлення ПАОП «Зоря» від 27.02.2024 №42 [PERSON] перебував в трудових відносинах з КМУ «Зоря комунізму» з 1959 року по 1993 рік. Інформація надано на підставі книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника №5, «книги розрахунків по оплаті праці за період з 01.01.1993 ро 01.12.1993 р.». Також ПАОП «Зоря» листом від 13.03.2024 року №89 повідомило, що інформація щодо прийняття в члени КСП «Зоря» [PERSON] , включення до списку осіб-членів КСП «Зоря», виключення із членів КСП «Зоря» відсутня. Суд в черговий зазначає, що згідно статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Відповідно до статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Отже, набуття членства в КСП після реорганізації колгоспу автоматично не передбачено та без свого волевиявлення [PERSON] не міг стати членом КСП «Зоря», оскільки це порушує принцип добровільності, визначений статтею 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Суд в черговий раз звертає увагу, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] як пенсіонер колгоспу КМУ «Зоря комунізму» був прийнятий і перебував у складі членів КСП «Зоря» на період одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю від 26.04.1995 р. Тобто з доказів доданих до позовної заяви вбачається, що спадкодавець [PERSON] перебував в трудових відносинах та був членом саме колгоспу КМУ «Зоря комунізму», докази про прийняття в члени в Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» відсутні зокрема статут КСП, протоколи КСП, заява спадкодавця на прийняття в члени КСП тощо, оскільки члени колгоспу автоматично не ставали членами КСП, так як членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже з наданих позивачем доказів не вбачається, що [PERSON] був членом КСП «Зоря» і відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про невідкладні заходи щодо розпаювання земель, переданих у колективну власність» мав право при розпаюванні земель колективної власності вказаного КСП на земельну частку (пай), а тому відсутні підстави для встановлення факту перебування спадкодавця на час видачі підприємству державного акту на право колективної власності на землю у членах КСП «Зоря» з числа пенсіонерів. Крім того суд звертає увагу, що позивач не ставить питання щодо встановлення фактів у судовому порядку, що у списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), допущена помилка у зазначенні відомостей прізвища батька спадкодавця та ідентичності саме осіб, зокрема, що [PERSON] , який включений під №23 в Додаток 1 до Державного акт на право колективної власності на землю КСП «Зоря» та [PERSON] є одна і таж особа і що саме [PERSON] включений до списку членів КСП, які мають право на земельну частку пай, оскільки наданий експертний висновок про ідентичність прізвищ « [PERSON] » та « [PERSON] » може бути одним із доказів для встановлення даного факту, а не встановлює факт ідентичності осіб, інші докази, що [PERSON] та [PERSON] є одна і таж особа матеріали справи не містять, зокрема довідки з місця роботи, проживання, пояснення свідків. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову за недоведеності, що не позбавляє позивача права звернутись до суду повторно обравши належний спосіб захисту з наданням відповідних доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд вважає даний позов не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, за таких обставин судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed