Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] 05.07.2024 року звернувся до суду з позовною заявою до [INFO] , Військової частини\~ [NUMBER] \~( [INFO] ), Державної казначейської\~служби України про відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 05.05.2023 року позивача було незаконно затримано, відносно нього було розпочато провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ ст. 204-1 КУпАП, складено адміністративний протокол, однак постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2024 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1\~КУпАП\~закрито у зв`язку із відсутністю події та складу в його діях адміністративного правопорушення. Внаслідок неправомірних дій працівників [INFO] та [NUMBER] прикордонного загону, позивач зазнав моральних страждань, оскільки змушений був доводити свою невинуватість, відчував несправедливість, витрачав зусилля, спрямовані на захист своїх прав та свобод, зокрема брав участь у судових засіданнях, звертався за професійною правовою допомогою. Виходячи з викладених обставин, позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 500000 грн. 30.07.2024 року представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що казначейство, враховуючи не порушення останнім жодних прав та інтересів позивача, не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій інших органів. Зазначає, що [NUMBER] прикордонний загін не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, у зв`язку з чим Закон України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органі, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в даному випадку застосуванню не підлягає. Доказів моральної шкоди, завданої протиправними діями працівників [NUMBER] прикордонного загону позивачем до позову не додано. Відповідач також зазначає, що позивач безпідставно ставить питання про стягнення моральної шкоди через Головне управління Казначейства, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. 30.07.2024 року від представника Військової частини [NUMBER] ( [INFO] ) надійшов відзив на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, виходячи з того, що протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері правовідносин, або породжує права і обов`язки для позивача, він є лише фіксацією порушення, яке виявлено особою, уповноваженою складати протокол та відповідно до\~ст. 251 КУпАП\~є одним із джерел доказів та підстав для подальшого провадження у справі. Військовослужбовцями не вчинено протиправних дій стосовно позивача, факт закриття справи про адміністративне правопорушення не спричинив наслідків цивільно-правового характеру і не є доказом того, що дії військовослужбовців [NUMBER] прикордонного загону заподіяли позивачу моральну шкоду, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Викладені факти в позовній заяві про тяжкий психологічний стан та моральні страждання, які нібито переніс позивач після звільнення, не підтверджуються жодним доказом. До суду 31.07.2024 року від представника [INFO] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтуванні відзиву зазначає, що позивачем не сплаченого судового збору, що є підставою для залишення позову без руху; цивільний позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не є посадовою особою [INFO] ; складений протокол не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки; факт страждання або приниження, яких зазнав позивач у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього є недоведеним. У зв`язку із вищевикладеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.08.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті позивач подав письмову заяву про розгляд справи за йогов ідсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі Представники відповідачів до початку розгляду справи по суті подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у задовлоленні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзивах. Фактичні обставини справи. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2023 року, 05.05.2023 року о 12 год. 25 хв. на автомобільній дорозі сполученням [ADDRESS] , на відстані 15000 м. до лінії державного кордону України, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « [INFO] » на території Чудейської ОТГ Чернівецького району, Чернівецької області, [PERSON] спільно з гр. [PERSON] був виявлений прикордонним нарядом «Контрольний пост» за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України. Дії [PERSON] були кваліфіковані як правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1КУпАП. Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 2 ст 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2024 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1\~КУпАП\~закрито у зв`язку із відсутністю події та складу в його діях адміністративного правопорушення. Оцінка суду Між сторонами виник спір, в якому позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди у зв`язку із його незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 23\~ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176\~ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176\~ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Статтями\~2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16.04.2024 по справі № 723/3174/23 встановлено, що вина [PERSON] є недоведеною, у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2\~ст. 204-1 КУпАП. За даних обставин Чернівецький апеляційний суд дійшов висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях\~ [PERSON] складу адміністративного правопорушення за ч.2\~ст.204-1 КУпАП. Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Специфіка даних правовідносин свідчить про те, що сам факт притягнення особи до адміністративної відповідальності завдав їй страждань, це призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. Виходячи із загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду в правовідносинах по її відшкодуванню встановлюється «презумпція заподіяння моральної шкоди», а особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини (абзац 3 пункту 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року(далі Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року). Тобто в даних правовідносинах саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок по доведенню відсутності факту заподіяння моральної шкоди, у зв`язку із чим позиція відповідачів про те, що викладені факти про тяжкий психологічний стан та моральні страждання позивача нічим не підтверджуються, судом не приймається. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідні правові висновки викладені в\~постанові Верховного Суду у\~складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), які мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду. Згідно п.2 ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до роз`яснень, викладених у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує те, що позивач відчув негативні почуття через безпідставність звинувачень, позивач відчув моральний тиск щодо нього, виконавчою службою було накладено арешт на рахунки [PERSON] , а тому суд вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., оскільки такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу компенсацію для позивача. Вказаний висновок узгоджується із правововою позицією, яка викладена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 289/865/21. Доводи позивача про покладання на відповідачів обов`язку відшкодування моральної шкоди за знищене особисте майно на території України де ведуться бойові дії в Донецькій області на думку суду є необґрунтованими. Судом не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності та знищенням майна позивача. У\~постанові Верховного Суду\~в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зроблено висновок, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141\~ЦПК України та\~враховує, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3\~Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави. З цих підстав,

Outcome: partial