Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Балашов О.В. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 48539,26 доларів США, що за курсом 24,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 листопада 2019 року складає 1199405,11 грн станом на 06 листопада 2019 року за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19 жовтня 2007 року уклали кредитний договір K2U0AN04180136. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15016,12 доларів США на термін до 17 жовтня 2014 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15016,12 доларів США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст.509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, a саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 06 листопада 2019 року має заборгованість - 48539,26 доларів США, яка складається з наступного: - 7603,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 2258,52 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 562,98 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 38113,91 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором K2U0AN04180136 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договором поруки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителя. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором K2U0AN04180136. А тому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року у розмірі 48539,26 доларів США. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 грудня 2019 року справу розподілено судді Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 07 травня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказав, що 20 грудня 2011 року державним виконавцем Мазуром Ю.С. було винесено постанову про розшук майна боржника, якою постановлено оголосити розшук майна - транспортного засобу марки Daewoo, модель Nexia, 2007 року випуску, ДНЗ [NUMBER] , затримати та поставити на спеціальний майданчик чи стоянку тимчасового зберігання Державтоінпекції вказаний транспортний засіб. Разом з тим, відповідачем регулярно здійснювались платежі по кредиту в розмірі 237,01 долар США протягом п`яти років до 09 жовтня 2012 року, тобто до дня вилучення та арешту автомобіля, що належить йому на праві власності. 16 січня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором №K2U0AN04180136 від 19 жовтня 2007 року. АТ КБ «Приватбанк» надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором, а відповідач в свою чергу, не спростував докази, надані банком щодо цього факту. Відповідач станом на 06 листопада 2019 року має заборгованість в розмірі 48539,26 доларів США, яка складається з: 7603,85 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2258,52 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 562,98 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 38113,91 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Щодо раніше винесеного рішення про звернення стягнення на заставне майно зазначає, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2012 року було звернуто стягнення на предмет застави. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року предмет застави, що належить [PERSON] , зобов`язано останнього передати в заклад ПАТ «Приватбанк». Станом на сьогоднішній день предмет застави не реалізовано. Таким чином, раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Ухвалене раніше рішення не позбавляє права кредитора звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Протокольною ухвалою від 25 листопада 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2024 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання, призначене на 03 вересня 2024 року не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому він просить розгляд справи проводити без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, однак причини неявки суду не повідомили. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2U0AN04180136. Відповідно до п.1.1 договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором. Зазначені у розділі 7 Договору. Банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.27 даного договору (п.2.1. кредитного договору). Згідно п.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується, у тому числі, використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом, сплатити банку винагород згідно п.3.7, 6.2, 7.1 даного договору, погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.2.3.3 та 7.1 цього договору. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на поточний рахунок автосалону ТОВ «Автоприват», рахунок № [NUMBER] на строк з 19 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2014 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 15016,12 доларів США на наступні цілі: 10808,34 доларів США для купівлі автомобіля, а також у розмірі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 3876,53 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку , передбачених п.п.2.1.2, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Період сплати вважати період 05 по 10 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується и момент надання кредиту здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (шомісячний платіж) у сумі 237,01 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові: рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (п.7.2 кредитного договору). Відповідно до п.7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля DAEWOO Nexia (куз. [NUMBER] ), порука, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. Згідно п.7.4 кредитного договору, сторони погодили, що при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При достроковому (як повному, так і частковому) погашені кредиту позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 2% від суми кредиту, що погашається достроково. Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] (позичальником) за кредитним договором, між банком та [PERSON] (далі - поручитель) було укладено договір поруки №K2U0AN04180136. Відповідно до п.1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим Договором, зазначені у п.16 цього договору. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 11 листопада 2019 року АТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення щодо погашення заборгованості у розмірі 48617,43 доларів США. Оскільки відповідач прийняті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, в обумовлені строки кредитні кошти за договором кредиту не повертає, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем з погашення отриманого кредиту в розмірі 48539,26 доларів США, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд дійшов таких висновків. Зобов`язальні відносини, як і інші цивільні правовідносини, виникають з обставин, визначених законом як юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. А у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц йдеться про те, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні валютою платежу є виключно гривня, за умови відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України. Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. [PERSON] прийняті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за кредитним договором не повернув, у зв`язку із чим в боржника виникла заборгованість перед кредитором з погашення заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 7603,85 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладені вище положення, що регулюють правовідносини поруки, а також виходячи зі змісту договору поруки, відповідач [PERSON] відповідає перед позивачем як солідарний боржник за невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобов`язань за кредитним договором з повернення банку кредитних коштів та процентів за користування ними. Отже, оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків в судовому порядку. Крім того, перед кредитором разом з позичальником мають нести відповідальність і поручитель, у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів. Тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом обґрунтованими, що дає підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 9862,37 доларів США. Крім того, позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача 562,98 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом та 38113,91 долар США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені уст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі по тексту Закон № 1023-XII). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За приписами ч.ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України). Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 06 листопада 2019 року, банком нараховано 562,98 доларів США заборгованості з комісії та 38113,91 доларів США нарахованої пені. Натомість, із наданого розрахунку неможливо встановити із якого розміру процентної ставки виходив позивач при нарахуванні вказаних сум та відповідно до якого пункту кредитного договору здійснювалось нарахування саме в такому розмірі. Окрім того, в позовній заяві взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією та пенею, в тому числі відсутнє посилання на конкретні пункти кредитного договору, на підставі яких позивач здійснював нарахування пені та комісії, а також відсутнє посилання на нормативно-правові акти, які регулюють вказані правовідносини. Тому, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за нарахованою комісією та пенею, з огляду на необґрунтованість вказаних позовних вимог. Також суд погоджується з доводами представника позивача, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі №760/12435/15-ц за позовом ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад, яким передано в заклад ПАТ «Приватбанк» автомобіль марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобілю марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором, а також не позбавляє права кредитора звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3598,22 грн, тобто по 1799,11 грн з кожного.

Outcome: partial