Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається на те, що 17.06.2015 року з відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 18. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось з причин відсутності взаєморозуміння. Тривалий час кожен живе окремим життям. Фактично сім`я розпалась. Зникло почуття любові. Шлюбні відносини припинені з листопада 2023 року. Подальше перебування у шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Зазначає, що на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання спільних дітей. Діти після припинення шлюбних відносин залишилась проживати з батьком. З того часу позивач повністю утримує, забезпечує життєві потреби та розвиток дітей. Позивач зазначає, що з метою соціального захисту дітей, вирішення питань з переміщення дітей без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дітьми виникла потреба й юридичній фіксації зазначеного факту. Позивач просить суд шлюб розірвати, залишити проживати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком, встановити факт, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 05.08.2024 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті відповідачка подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на задоволенні позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.06.2015 року виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 18. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносити припинені . Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільних дітей, що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 29.07.2024 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання спільних дітей, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишились проживати разом з батьком, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишаться проживати діти після розірвання шлюбу. З цих підстав позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітніх дітей, необхідний позивачу для з метою соціального захисту дітей, вирішення питань з переміщення дітей без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дітьми. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком малолітніх дітей, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved