Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить встановити порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] шляхом надання у володіння та користування [PERSON] кімнати №5 житловою площею 10,8 кв. м, залишивши місця загального користування у спільному володінні та користуванні сторін; усунути перешкоди в користуванні 1/3 часткою квартири, що належить [PERSON] шляхом забезпечення йому безперешкодного доступу до квартири та надання йому комплекту ключів від вказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 06 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. Відповідач у справі є власником 2/3 частки спірної квартири: 1/3 частка набута нею в порядку спадкування після смерті батька позивача (чоловіка відповідача [PERSON] ), 1/3 частка - в порядку приватизації. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач відмовилась надати позивачу ключі від квартири, самостійно нею розпоряджається, перешкоджаючи йому користуватись його часткою квартири. На пропозицію позивача про встановлення порядку користування житлом або сплату грошової компенсації його частки відповідач не надала відповіді. Спірна квартира складається із трьох житлових кімнат, кімната № [NUMBER] , площею 10,8 кв.м. відповідає його частці у спільному майні. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 липня 2024 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та стягнути з відповідача судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти виділення відповідачу в користування кімнати, що позначена в техпаспорті №5, перешкод у користуванні квартирою вона позивачу не чинила, а тому витрати у справі кожна сторона повинна нести самостійно. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. 06 липня 2023 року та копією витягу із Державного реєстру речових прав №338211237 від 06.07.2023 року. 23.04.2024 року позивачем було надіслано відповідачу [PERSON] пропозицію про сплату грошової компенсації вартості його частки або оформлення договору про встановлення порядку користування житлом, передачу йому ключів від квартири. Як стверджує позивач [PERSON] відповіді на його пропозицію від відповідача не надійшло. За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, зокрема шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За правилами ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як наголошує ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.3. ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою. Із копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 29 березня 2024 року встановлено, що вона складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 59,8 кв.м., житловою 43,0 м.кв. Площа кімнати №5, яку позивач просить виділити йому в користування, становить 10,8 кв.м., що не перевищує розміру його частки у праві власності на квартиру. Таким чином, при встановлені саме такого порядку користування жилим приміщенням, запропонованим позивачем, він відповідатиме принципу розумності та справедливості. Всі приміщення загального користування спірної квартири необхідно залишити у загальному користуванні обох співвласників. Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Посилання відповідача на той факт, що вона була згідна на пропозицію позивача стосовно досудового врегулювання спору не підтверджені жодним доказом, тому з [PERSON] слід стягнути судові витрати [PERSON] по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved