Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №95563457000 від 22.08.2019, в розмірі 117 374, 58 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору, в розмірі 2684 грн. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 25 серпня 2019 року між АТ "Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №95563457000. Підписуючи даний договір, [PERSON] погодився з умовами викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальника АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" №105 від 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. 25 квітня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №236, у відповідності до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.2. права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в Реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 117374,58 грн, з яких: 63609,84 грн. - заборгованість за основним боргом; 53764,74 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями. Представник позивача в прохальній частині позову зазначив про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, адвокат Хворост Д.М., просила в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №95563457000, підписання якого погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях з Банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" №105, 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків (а.с.6-14). Згідно з умовами Кредитного договору Первісний кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. 25.04.2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ №236, у відповідності до умов якого, АТ «УКРСИББАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «УКРСИББАНК» за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с.17-19). Позивач зазначає, що [PERSON] не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит у строки, передбачені Кредитним договором. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на положення ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження розміру заборгованості позивач посилається на витяг з витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 117 374,58 грн., з яких: 63 609,84 грн. заборгованість за основним боргом; 53 764,74 грн. заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісіями (а.с.26). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 95563475000 від 22 серпня 2019 року в сумі 117374,58 грн., з яких: 63609,84 грн. заборгованість за основним боргом; 53764,74 грн. заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісіями (а.с.22). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 95563457000 від 22.08.2019 року за період з 25.04.2023 по 31.10.2023 року вбачається, що в ньому не зазначено детальний опис використаних кредитних коштів відповідачем, а також сум повернення, якщо такі були. Суд дослідивши матеріали справи, встановив що докази укладення договору кредиту, переказу коштів на рахунок відповідача у справі відсутні, як і відсутні достовірні докази ( оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») про заборгованість відповідача. Звертаючись з позовом до суду, представник позивача не надав виписки з особового рахунку відповідача, при цьому виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20 та інших. Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилалося ТОВ «ФК «ЄАПБ» у своїй позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Суд не приймає до уваги надану представником позивача виписку за кредитним договором, так як вказаний доказ поданий до суду з порушенням строку його подачі. В постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 зазначено наступний висновок: в оцінці поведінки та способу ведення справ банком Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Крім того, копія документа, а саме сторінок 1, 2, 5 договору факторингу від 25.04.2023 року № 236, укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та «УКРСИББАНК» є недопустимими доказами з огляду на наступне. Згідно частини першої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У частині другій статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно положень абзаців шостого, тридцятого пункту 2 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5(зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 року за № 736/27181 (надалі - Правила), витяг - засвідчена копія частини тексту службового документа, яким (службовим документом) є офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити. У пункті 12 глави 10 розділу ІІ Правил закріплено, що витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства. Копії окремих аркушів із договору не оформлено у формі витягу та такий не є копією документу, тому не виступає доказом, одержаними у порядку, встановленому законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості у відповідача, а отже позов не підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed