Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

20.12.2019 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] до [PERSON] у період з 2010 року до 28 квітня 2016 року; визнати легковий автомобіль марки Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобілю марки Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку грошових коштів, розміщених [PERSON] на депозитному рахунку Миколаївської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк» в період грудня 2018 року лютого 2019 року та стягнути її з [PERSON] на користь [PERSON] . Як на підставу своїх вимог посилається на те, що сторони з 2010 року мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . 28 квітня 2016 року між сторонами був укладений шлюб. З 2010 року по 28.04.2016 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У цей період вони проживали в орендованому житлі, з 2014 року по серпень 2019 року за адресою: [ADDRESS] , яка належить батькові відповідача. Факт проживання однією родиною з 2010 року по 28 квітня 2016 року підтверджується, окрім наявності спільної дитини та реєстрації шлюбу, також спільними фотографіями, веденням спільної господарської діяльності на підприємствах де відповідач був засновником, а позивач директором, показаннями свідків. У вказаний період відповідачем 12 серпня 2015 року за спільні кошти придбано автомобіль марки Renault модель Scenic, 2011 року випуску, яким до теперішнього часу користується відповідач. 25 вересня 2019 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами розірвано. В заяві про розірвання шлюбу [PERSON] зазначив, що шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться з січня 2019 року. Проте позивач вважає, що вказаний факт не відповідає дійсності, оскільки в квітні 2019 позивач подавала декларацію про вибір сімейного лікаря, в якій зазначала [PERSON] як довірену особу. Також 25-26 травня 2019 року позивач і відповідач відвідували із туристичною метою м. Чорнобиль. Фактично шлюбні відносини припинилися наприкінці липня 2019 року. Приблизно в грудні 2018 року лютому 2019 року відповідач розмістив на депозитному рахунку МОД ПАТ АБ «Укргазбанк» спільні кошти орієнтовно 50\~000 грн. В 2019 р. відповідач зняв ці кошти і витратив на власний розсуд. Позивач намагалася домовитися з відповідачем про поділ майна, але відповідач відмовився, тому вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] . [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання, витребувано докази з ПАТ АБ «Укргазбанк». 31 березня 2020 року надійшли письмові пояснення ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо виконання ухвали суду. 25 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту проживання з відповідачем з 2010 по 2014 роки. З 2001 р. до кінця 2012 року [PERSON] мешкав у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] однією сім`єю. Твердження позивачки спростовуються показами свідків, копіями розрахункових книжок по оплаті комунальних послуг, копією договору про користування електричною енергією, копією акту про пломбування лічильника, копією актів технічної перевірки та про порушення, копією договору з ПАТ «Миколаївгаз», копією договору купівлі-продажу, копією паспорту позивачки з відміткою про реєстрацію місця проживання з 19.12.2000 р. за адресою: [ADDRESS] . Позивач хоча і мала спільну дитину з відповідачем, однак до першої половини 2013 року проживала зі своїми батьками за місцем реєстрації. У першій половині 2013 р. відповідач взяв в оренду квартиру по [ADDRESS] , у яку поселив позивачку з дитиною. Приблизно з травня 2013 р. відповідач переїхав до позивача і вони почали спільно проживати, а навесні 2014 р. переїхали до квартири батька відповідача. Заявлена позивачем свідок [PERSON] є сестрою позивача, а [PERSON] може підтвердити факти лише з 2017 р. Спірний автомобіль відповідач придбав 26.12.2011 за договором кредиту, тому він не вважається спільним майном. Щодо вимоги про поділ коштів, відповідач зазначає, що дійсно відповідач у січні 2019 року уклав з ПАТ АБ «Укргазбанк» договір депозиту, відкривши рахунок на 140\~000 грн і позивач знала про це, оскільки була присутня у банківській установі. Ці кошти відповідач отримав у борг від свого батька для купівлі автомобіля, оскільки у нього і позивача не було коштів і він збирався продати свій автомобіль. Позивач про це знала. У травні 2019 року відповідач відмовився від купівлі автомобілю і повернув гроші батькові. Крім того, беручи до уваги положення п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, депозитні кошти, вимогу про які заявляє позивачка, взагалі не можуть бути віднесені до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, оскільки вони фактично не були наявні на час припинення спільного ведення господарства. 09 липня 2020 року надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що вона проживала з відповідачем за адресою: [ADDRESS] з травня 2010 року до листопада 2010 року. У цей період позивач була вагітною та відповідач повідомив що у квартирі необхідно зробити ремонт і запропонував переїхати до батьків. Після цього з листопада 2010 р. відповідач мешкав з позивачем по [ADDRESS] , проте дуже часто відбував у відрядження. [PERSON] була найманим працівником [PERSON] , том може бути зацікавленою у вирішенні справи. Крім того Центральним районним судом м. Миколаєва задоволено позов [PERSON] то [PERSON] про визнання батьківства, тому наявність будь-яких стосунків відповідача з іншими особами не спростовує факту проживання позивача з відповідачем однією родиною з 2010 року. Факт спільного проживання по [ADDRESS] може підтвердити мати позивача та сусід, а також фотографії з пологового будинку. З вересня 2013 р. сторони почали проживати по [ADDRESS] , а з весни 2014 р. по [ADDRESS] . Оскільки спірний автомобіль придбано у 2011 році, позивач вважає його спільним майном. Щодо грошових коштів, то позивач жодним чином не інформувалась про те, що вказані гроші нібито отримані від батька відповідача. Відсутність потреби позичати кошти підтверджують відомості з ПАТ АБ «Укргазбанк». Щодо часу припинення шлюбних відносин, позивач зазначає, що з березня 2019 року позивач вживала заходи до примирення. 15.05.2019 відповідач без погодження закрив депозитний рахунок отримавши 140000 грн та витративши на власний розсуд. 15 липня 2020 року у підготовчому судовому засідання задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. 30 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , в якій вона просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 2005 року по травень 2013 року за адресою: [ADDRESS] ; визнати легковий автомобіль Renault Scenic, 2011 р.в., р.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ,здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля Renault Scenic 2011 р.в., р.н. [NUMBER] . Позовна заява обґрунтована тим, що протягом 2005 першої половини 2013 року (приблизно до травня) року [PERSON] і [PERSON] проживали спільно однією сім`єю у однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира була придбана відповідачем у 2008 році. Також протягом 2004-2013 років вони з відповідачем мали спільний бізнес у вигляді торгівельного об`єкту Інтернет-клубу. [PERSON] є донькою знайомої [PERSON] і працювала в інтернет-клубі. Потім стало відомо що між відповідачами сталися особисті стосунки, але незважаючи на наявність у них спільної дитини [PERSON] не поривав з [PERSON] стосунки. Наприкінці травня 2013 спільне проживання з [PERSON] закінчилось. 26.12.2011 за договором кредиту укладеного між [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк» останній придбав автомобіль Renault Scenic 2011 р.в., р.н. [NUMBER] . Цей кредит був погашений за рахунок спільних коштів і коштів його батька, а тому є спільним майном. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та її позовну заяву прийнято до спільного розгляду. 28 липня 2021 року надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , який за змістом відповідає відповіді на відзив. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] 19 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 05.10.2021 представник позивача адвокат Білий І.С. та позивач підтримали позов, надали пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. В подальшому, 04.01.2023 представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідач, представник відповідача та третя особа, свідки в судове засідання повторно не з`явились, причину не повідомили. Враховуючи повторну неявку відповідача, представника відповідача та третьої особи, заяву представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 28 квітня 2016 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.09.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 28.10.2019. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, за період з 01.01.2011 по 30.09.2019 [PERSON] отримувала дохід в ТОВ «ДАЙМСЕРВІСЦЕНТР», ТОВ «ТД ФАРТОП», ТОВ «ЕНЕРГОТЕХ-КОМ», ТОВ «БТТК». Також у матеріалах справи містяться фотознімки датовані 18.06.2014, 09.05.2014, 09.05.2014, 17.05.2015, 28.06.2008, 05.10.2011, 28.04.2011, 10.06.2011, 28.05.2011, 15.05.2011, 23.08.2011, 06.06.2011, 06.08.2012, 30.03.201204.05.2012, 01.06.2012, 28.04.2013. Відповідно до відповіді АБ «УКРГАЗБАНК» вих № 524/56/2020 від 30.03.2020, 11.01.2019 [PERSON] відкрив депозитний рахунок № [NUMBER] згідно з якого сума внеску 140\~000 грн, дата зняття грошових коштів 15.05.2019 р., поточний рахунок (отримання відсотків від депозитного вкладу) № 26202111207569.980 від 11.01.2019 дата зняття грошових коштів 11.02.2019, сплата відсотків 1296,83 грн. 26.12.2011\~ між\~ ПАТ\~«КРЕДІ АГРІКОЛЬ\~БАНК» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~1/1142352\~предметом якого\~є кредит\~у сумі\~98200\~грн на\~купівлю транспортного\~засобуRenault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Цього ж дня укладено договір застави № Z/1142352 транспортного засобу Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно до заяви [PERSON] від 26 грудня 2011 року , посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., на момент передачі в заставу автомобіля Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , у шлюбі не перебуває. Вказаний автомобіль не є об`єктом спільної власності. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, як на докази факту спільного проживання як чоловіка і дружини з 2010 року по час укладення шлюбу 28.04.2016 посилається на: свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , у якому батьками записані сторони; спільні фотографії, ведення спільної господарської діяльності на підприємствах, де відповідач був засновником, а позивач директором, покази свідків. Однак, вказані докази не підтверджують що у вказаний у позові період сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Посилання на спільні фото відпочинку не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Також не доведено позивачем [PERSON] і ведення спільної господарської діяльності, надані нею відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків таких відомостей не містять. Окрім цього, ведення спільної господарської діяльності за відсутності інших доказів наявності ознак сім`ї, не свідчать про спільне проживання як чоловіка та дружини. Свідки позивача та відповідача за викликом суду в судове засідання повторно не з`явились. Так само [PERSON] не доведено її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по травень 2013 року. Так, докази на які вона посилається (копії розрахункових книжок по оплаті за електроенергію, опалення, воду і каналізацію, природний газ; копія договору про користування електричною енергією, копія акту про пломбування електролічильника, копія актів технічної перевірки та про порушення, копія договору з ПАТ «Миколаївгаз», акт встановлення газового лічильника, копія договору купівлі-продажу) не є самостійним підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства. До того ж, копії розрахункових книжок по оплаті за електроенергію, опалення, воду і каналізацію, природний газ; копія договору про користування електричною енергією, копія договору з ПАТ «Миколаївгаз», акт встановлення газового лічильника, копія договору купівлі-продажу підписані [PERSON] . Інші докази суду не надані. Таким чином, ані [PERSON] ані [PERSON] не надано доказі проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини у зазначений ними період. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати нерухоме майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Враховуючи, що відповідачем спірний автомобіль Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , придбано у 2011 році, тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON] , ані [PERSON] ані [PERSON] не доведено спільного проживання з відповідачем однією сім`єю під час придбання цього автомобіля, відсутні підстави вважати це майно спільним сумісним майном. Окрім цього, відповідно до правової позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2024 року (Справа № 523/14489/15-ц), позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення в таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. Заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] та у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2010 року по 28 квітня 2016 року та у визнатті автомобіля марки Renault модель Scenic, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] спільним сумісним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку цього автомобіля. Щодо поділу грошових коштів, розміщених відповідачем на депозитному рахунку. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до відповіді АБ «УКРГАЗБАНК» вих. № 524/56/2020 від 30.03.2020, 11.01.2019 [PERSON] відкрив депозитний рахунок № [NUMBER] згідно з якого сума внеску 140 000 грн, дата зняття грошових коштів 15.05.2019 р., поточний рахунок (отримання відсотків від депозитного вкладу) № 26202111207569.980 від 11.01.2019 дата зняття грошових коштів 11.02.2019, сплата відсотків 1296,83 грн. У разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Постанова ВС КЦС від 09 серпня 2023 року у справі № 175/1025/20 (провадження № 61-814св23) Оскільки грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача, суд дійшов висновку, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Цей висновок\~суду відповідає\~висновку,\~викладеному у\~постанові Верховного\~суду від\~20\~червня 2018\~року у\~справі №756/14404/15-ц. Доводи відповідача про те, що вказані грошові кошти були отримані ним у борг від батька жодними доказами не підтверджені. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Отже, враховуючи, що вказані грошові кошти внесені на депозит під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач розпорядився ними на власний розсуд (віддав батькові), що підтвердив у відзиві, без повідомлення і згоди позивачки, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] має право на половину цих грошових коштів з урахуванням отриманих відповідачем відсотків, а саме на 1/2 від 141\~296,83 грн, що становить 70\~648,42 грн. Враховуючи викладене, позов у цій частині належить задовольнити. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково, а саме на суму 70 648,42 грн. При зверненні до суду у 2019 р. позивачем сплачено судовий збір по 768,40 грн. за кожну вимогу (немайнову та майнову у мінімальному розмірі). Судом відмовлено у задоволенні майнової вимоги, а саме у визнанні права власності на 1/2 частину автомобіля, заставна вартість якого відповідно до договору застави 196400,00 грн (1/2 складає 98200 грн), та задоволено позовну вимогу про поділ грошових коштів на суму 70 648,42 грн. Отже ціна позову складає 168848,42 грн. Виходячи з положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких ставка судового збору за позовом про поділ майна подружжя складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 відсоток ціни позову, але не менше 768,4 грн. та не більше 5763,00 грн), при звернення до суду позивачу слід було сплатити судовий збір за ці вимоги у розмірі 1688,48 грн (1% від . Проте позивачем сплачено 768,40 грн. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим що майнові вимоги задоволені частково, а саме на 42 %, судовий збір складає 709,16 грн. Отже, з відповідача на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 709,16 грн, а недоплачений позивачем судовий збір стягнути з неї в дохід держави, а саме 920,08 грн (1688,48-768,40). Також позивачем сплачено судовий збір за заяву про забезпечення позову у сумі 384,20 грн., які також слід стягнути з відповідача на користь позивача. Загалом сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1093,36 грн. Окрім цього, [PERSON] за вимогу майнового характеру сплачено судовий збір у мінімальному розмірі 840,8 грн., проте виходячи з ціни позову слід було сплатити судовий збір у розмірі 982,00 грн (1% від 98200 грн.). Отже, недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави, а саме 141,20 грн.

Outcome: partial