Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

11.07.2024 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В позовній заяві вказувала на те, що 10.01.2024 року вона на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:09:001:0128, площею 0,09 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці вона самостійно без отримання відповідних дозвільних документів здійснила будівництво житлового будинку садибного типу загальною площею 115, 9 кв.м. А саме вищезазначене будівництво було проведено без подання повідомлення про початок будівельних робіт та без отримання будівельного паспорту. Після завершення будівництва вона виготовила паспорт на житловий будинок садибного типу, від 23.01.2024 року. В зв`язку з чим, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу літ. «А-1» загальною площею 115,9 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., який складається з коридору (1) площею 12.5 кв.м., санвузла (2) площею 6,9 кв.м., топочної (3) площею 7,4 кв.м., гаража (4) площею 29 кв.м., кімнати (5) площею 15,3 кв.м., кімнати (6) площею 13,7 кв.м., кухні-їдальні (7) площею 31.1 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 5310136400:09:001:0128. 12.07.2024 року судом відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 08.08.2024 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Державної інспекції архітектури та містобудування України надійшла заява про залишення позову без розгляду. 13.08.2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради Дудецької Світлани Михайлівни про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. 14.08.2024 року судом закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача адвокат Гавриленко О.В. в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.01.2024 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. № 132 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:09:001:0128, площею 0,09 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS] . На зазначеній земельній ділянці позивач самостійно без отримання відповідних дозвільних документів здійснила будівництво житлового будинку садибного типу загальною площею 115,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Після завершення будівництва [PERSON] виготовила технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, від 23.01.2024 року, який внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Як вбачається зі Звіту про проведення технічного обстеження № 5288 підготовленого сертифікованим експертом Соць В.М. за результатом технічного обстеження об`єкта - житлового будинку садибного типу загальною площею 115, 9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації, відповідність державним будівельним нормам згідно ДБН В. 1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд», пожежним нормам згідно ДБН В, 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», санітарним та гігієнічним нормам згідно ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій; ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН Б 2.2.-5:2011 «Благоустрій територій». Даний об`єкт нерухомого майна не порушує права третіх осіб. Також судом встановлено, що 03.05.2024 року позивачем було подано до Державної інспекції архітектури та містобудування України Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, однак Декларація про готовність до експлуатації об`єкта була повернута у зв`язку відсутністю повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорту. Як вбачається з матеріалів справи, будівництво житлового будинку садибного типу було здійснено позивачем на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, а, саме на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), без порушення встановлених будівельних, протипожежних норм і правил, умов містобудівної документації, але без отримання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, викладеним у ч.2. ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Про це також зазначено в п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Проте, ч.3.ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є необхідною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Таким чином, оскільки земельна ділянка площею 5310136400:09:001:0128, площею 0,09 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою [ADDRESS] , можна зробити висновок, що дана земельна ділянка відведена під уже збудоване нерухоме майно. Порядок прийняття в експлуатацію встановлюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461. Так, відповідно до ч.2. ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. (ч.1. ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. (ч.5. ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.11. Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461). Для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції архітектурно - будівельного контролю два примірники декларації за відповідною формою або подає дану декларацію до дозвільного центру. У разі подання декларації до дозвільного центру він (дозвільний центр) передає ії інспекції не пізніше наступного дня. Інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених в ній, та реєструє декларацію. (п.17-20.Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461). З метою прийняття в експлуатацію самовільно збудованого садибного будинку, позивач звернувся до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з відповідною заявою, проте їй було відмовлено у прийнятті в експлуатацію зазначеного будинку. Таким чином, відмова спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури, що діє на території міста Полтави, яким є Департаменту ДАБІ у Полтавській області, перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на самочинне будівництво. Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1. ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України право власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Суд, на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Ураховуючи те, що самочинно збудоване без належного дозволу та належно затвердженого проекту позивачем нерухоме майно не порушує права інших осіб, оскільки здійснене на земельній ділянці, що належить їй на праві приватної власності, а також збудоване без порушень будівельних норм та правил, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved