Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про визнання права користування житлом за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що у 2005 році чоловіку позивача [PERSON] , як військовослужбовцю, надано квартиру [ADDRESS] . Будинок за даною адресою перебував на балансі КЕВ м. Полтави. Особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкритий на [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за данною адресою з 17.05.2005 року. Ордер на дану квартиру не зберігся. [INFO] чоловік позивача помер. Згідно довідки від 17.06.2024 року за № 1450 КП «ЖЕО № 2», зазначено, що квартира [ADDRESS] не є службовою та ордер на вищевказану квартиру відсутній. З метою забезпечення можливості приватизації займаного житла, позивач просить визнати за нею право користування на законних підставах жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, щодо задоволення позовних вимог покладають на розсуд суду. Третя особа пояснення суду не направили. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності. Згідно відповіді КЕВ м. Полтави № 542/712 від 01.04.2024 року будинок [ADDRESS] переданий до комунальної власності Полтавської міської територіальної громади. Житлове приміщення за адресою [ADDRESS] на обліку за житловим фондом Міністерства оборони України не перебуває. Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» від 17.06.2024 року за № 1450, зазначено, що квартира [ADDRESS] не є службовою та ордер на вищевказану квартиру відсутній. У квартирі з 17.05.2005 року зареєстровано 1 особа [PERSON] . Станом на час вирішення справи судом позивач [PERSON] є квартиронаймачем та проживає в квартирі [ADDRESS] , користується відповідною житловою площею. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання за вказаною адресою, з 17.05.2005 року. Правомірність поселення позивача в квартиру [ADDRESS] не оспорюється учасниками справи. В силу норм ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Як встановлено судом, позивач на відповідній правовій підставі поселена в квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира є постійним її місцем проживання. На підставі викладеного, враховуючи, що жиле приміщення в квартирі [ADDRESS] є постійним місцем проживання позивача, саме за цією адресою вона у встановленому законом порядку зареєструвала своє місце проживання, суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] на правових підставах.

Outcome: approved