Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Відповідач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Позивачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 20.06.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 20.08.2024р. о 09 год. 30 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок із надвірним спорудами [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 12.12.2001р., присадибна земельна ділянка площею 0,2500 га, на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ЯИ № 396950 та земельна ділянка площею 0,0271 га, на підставі державного акту на право на земельну ділянку. 05.12.2023р. між позивачами та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищевказаного нерухомого майна. Цього ж дня сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Відповідач повідомила, що не має можливості оформити договір нотаріально оскільки у неї відсутні оригінали на нерухоме майно, що робить неможливим нотаріальне посвідчення договору. Позивачам не було відомо про ці обставини, оскільки особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач (продавець) не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передані гроші , а позивачам об`єкти нерухомості. Відповідач жодного разу не висунула вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачі набули право власності на житловий будинок із надвірним спорудами [ADDRESS] та земельні ділянки, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши об`єкти нерухомості у відповідача, яке вона фактично не мала права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за добросовісними набувачами, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved