Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2022 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 05 червня 1999 року зареєстровано шлюб між сторонами. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалось, внаслідок чого шлюб розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2020. Під час перебування в шлюбі сторони набули право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за відповідачем. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли. З цих підстав, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить у порядку поділу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., а також стягнути на її користь судові витрати по сплаті судового збору. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог. 23 серпня 2022 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що вищевказану спірну квартиру відповідач придбав у новобудові за власні кошти, вартість квартири становила 237\~540 грн. Зазначив, що в день інвестування в житло згідно Договору № 46-Г від 08.11.2005, що є предметом спору, він продав [PERSON] належну йому на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 17 кв.м. Згоду на продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , позивач не надавала, оскільки дане нерухоме майно набуте відповідачем ще до шлюбу за особисті кошти. З огляду на вищевикладене, [PERSON] вважає, що інвестована у новобудові квартира [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, тому заявлені вимоги позивача є безпідставними. Зустрічний позов 23 серпня 2022 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що 05 червня 1999 року між ним та позивачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] набув у власність за власні кошти двокімнатну квартиру [ADDRESS] , придбану у новобудові за інвестовані власні кошти в сумі 237\~540 грн. у ДП «Добробут». Після завершення будівництва вказаної квартири [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 19 липня 2007 року Виконкомом Броварської міської ради на підставі рішення № 340 від 26.06.2007, та в установленому законом порядку зареєстрував право власності на дану квартиру. У день укладення договору щодо інвестування в будівництво спірної квартири [PERSON] продав покупцю [PERSON] належну йому на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 17 кв.м. Згоду на продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не надавала, оскільки дане нерухоме майно набуте [PERSON] до шлюбу за особисті кошти. Інвестована у новобудові квартира [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбана за кошти, виручені від продажу його однокімнатної квартири, вартість якої в еквіваленті за курсом НБУ на дату продажу становила 47\~000 доларів США. Також [PERSON] наголошував на тому, що до укладення шлюбу він мав офіційне місце роботи, починаючи з 1992 року. Звертав увагу, що [PERSON] з часу придбання квартири жодного разу не сплачувала комунальних послуг, а лише користувалася квартирою. З наведених підстав, [PERSON] просив визнати у порядку поділу майна подружжя спірну квартиру [ADDRESS] його особистою приватною власністю. Позиція позивача щодо зустрічного позову 09 лютого 2023 року до суду надійшов відзив від [PERSON] на зустрічну позовну заяву, відповідно якого позивач не згодна із зустрічним позовом, проти задоволення зустрічного позову заперечує повністю та вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими, та такими, які задоволенню не підлягають. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 28 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 18 січня 2023 року зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 23 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги позивач підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Хуторненко І.М. просив зустрічні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні первісного позову - відмовити. Обставини справи, що встановлені судом. З рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2020 року (справа № 361/1122/20) видно, що 05 червня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис № 612. Прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вищевказаним рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2020 року у цивільній справі № 361/1122/20 шлюб між сторонами розірвано. З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2003 року між ДП «Добробуд» ТОВ «ІКЦ «Трансстрой» та ОП «Броварипромжитлобуд» укладено Інвестиційний договір № 1 щодо участі у фінансуванні будівництва житлового будинку за адресою по [ADDRESS] . Загальна площа об`єктів інвестування складає 2344 кв.м. За змістом Додаткової угоди про зміни та доповнення до зазначеного вище інвестиційного договору № 1 від 15.12.2003 на квартиру [ADDRESS] , та додатку № 1 до додаткової угоди № 3 від 01.03.2005 на квартиру, ОП «Броварипромжитлобуд», ДП «Добробуд» та відповідач [PERSON] досягли згоди щодо внесення змін та доповнень до інвестиційного договору, вирішено вважати фізичну особу [PERSON] інвестором. ОП «Броварипромжитлобуд» зобов`язалося передати відповідачу в І-кварталі 2007 року двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 09 листопада 2005 року на виконання умов інвестиційного договору № 46-Г від 08 листопада 2005 року, [PERSON] перерахував ДП «Добробуд» 237\~540 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № б/н, виданого 19 липня 2007 року Виконкомом Броварської міської ради, 19 липня 2007 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 15286852 від 19 липня 2007 року. Також, згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 09 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 11664, [PERSON] передає у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 17 кв.м., вартість якої становить 11\~000 грн. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі довідки, виданої 18 листопада 1995 року ЖБК «Зоря» за № 97, зареєстрованої 05 листопада 1995 року в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 40 за реєстрованим № 1056/54 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12510596. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 13 грудня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), прізвище позивача за первісним позовом - « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] , пояснила, що її брат продав однокімнатну квартиру за 38 000 доларів США та знайшов двокімнатну, яку вирішив придбати і яка коштувала 47 000 доларів США. Свідок позичила брату 1 тисячу доларів, їх мати теж віддала сину - [PERSON] 3\~000 євро. [PERSON] вклав свої 6\~000 доларів США. Батьки (Маєвської) [PERSON] давали гроші на ремонт квартири. [PERSON] була присутня при продажу братом однокімнатної квартири, оскільки сума продажу була великою, кошти були в гривнях. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Звертаючись до суду позивач [PERSON] просить визнати за нею у порядку поділу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , обґрунтовуючи це тим, що дана квартира придбана в період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, однак зареєстрована на колишнього чоловіка. З наведеного суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки дійсно сторони придбали спірне майно під час перебування у шлюбі, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що за [PERSON] в силу закону належить 1/2 частина вказаного майна, підстав відступлення від рівних часток судом не встановлено. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо визнання у порядку поділу майна подружжя спірної квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю, то суд дійшов наступного висновку. [PERSON] аргументував заявлені зустрічні позовні вимоги тим, що в день сплати 09 листопада 2005 року вартості квартири [ADDRESS] у розмірі 237\~540 грн., за умовами за інвестиційного договору від 08.11.2005, останній продав належну йому ще до шлюбу однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 17 кв.м., й за отримані від продажу цієї квартири кошти відповідач придбав спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно пункту 2 договору купівлі-продажу квартири, укладеного 09 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 11664, продаж вчинено за 11\~000 грн. Даний пункт договору ніким не оспорювався, договір не визнавався недійсним, інших належних доказів щодо продажу нерухомого майна за 38\~000 доларів США відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) до суду не надано. З огляду на викладене, враховуючи те, що вартість спірної квартири [ADDRESS] на момент придбання становила 237\~540 грн., твердження відповідача [PERSON] про те, що останній придбав її за особисті кошти, отримані від продажу належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , не відповідають письмовим доказам, наявним в матеріалах справи. Інших доказів на підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] не надано. З наведених підстав, суд вважає зустрічні позовні вимоги недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов - задоволенню не підлягає. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8\~260 грн, що підтверджується квитанцією від 16.06.2022. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 8\~260 грн.

Outcome: approved