Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

[PERSON] 16.05.2024 звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що з грудня 2023 року разом не проживають та не підтримують подружніх відносин. Відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та матеріального утримання сім`ї, живе своїми інтересами. Подальше збереження сім`ї з ним неможливе та суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву від 17.07.2024 у якій позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб з відповідачем, справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав, відзиву на позовну заяву від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження (а.с.8,9) видно, що сторони зареєстрували шлюб 02.04.2019 у Франківському районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 155, в шлюбі мають сина [PERSON] , [INFO] , через розбіжності у поглядах на шлюб та сім`ю, сімейні відносини між ними зіпсувались, спільного господарства не ведуть. Позивачка, як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 17.07.2024, просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору стягує з відповідача на користь позивачки 1211 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК\~України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України).\~Витрати на\~правову допомогу\~мають бути\~документально підтверджені\~та доведені.\~Відсутність документального\~підтвердження витрат\~на правову\~допомогу,\~а також\~розрахунку таких\~витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. позивачкою надано квитанцію №19 до прибуткового касового ордера про оплату клієнтом наданих адвокатом послуг. Відтак, із відповідача на користь позивачки слід стягнути 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved