Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09.11.2012 року у справі №2502/1629/2012 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 листопада 2012 року рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області у справі № 2502/1629/2012 стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 06.06.2022 року на виконання зазначеного рішення видано дублікат виконавчого листа. З моменту визначення розміру аліментів 09 листопада 2012 року, він 13 серпня 2021 року уклав шлюб з [PERSON] про що в книзі реєстрації шлюбів Ніжинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Суми) було зроблено відповідний актовий запис за №320 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14.08.2021 року. З того часу дружина перебуває на його утриманні оскільки не має власного доходу. Ще до моменту укладення шлюбу в нього народились доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 10 листопада 2023 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області у справі № 729/2128/23 видано судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31 жовтня 2023 року. Таким чином після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, у нього змінився сімейний стан і при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати потреби в утриманні кожної його дитини та дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі, а загальний розмір стягнутих на користь відповідача аліментів складає 50% його заробітку. Крім цього, станом на сьогоднішній день на його утриманні перебуває також непрацездатна матір [PERSON] , [INFO] і яка у відповідності до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» є особою похилого віку, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобільській AEС у 1986 році і єдиним джерелом для її існування є мізерна пенсія матері за віком, яка складає 2760,00 грн. Тому необхідність надання матеріальної допомоги призводить до додаткових фінансових витрат. 08.05.2024 року представник відповідачки [PERSON] надав відзив на позовну заяву. В обгрунування своїх заперечень зазначає, що позивач несе відповідальність за вчинені дії та має обов`язок із утримання своєї дитини. Вказане питання було вирішено Бобровицьким районним судом та видано судовий наказ. У добровільному порядку позивач не здійснює забезпечення своєї дитини та не приймає жодної участі у вихованні [PERSON] . Участь здійснюється лише шляхом відрахування суми коштів виконавчою службою, при цьому, із святами батько сина навіть не вітає, подарунки окремі від суми аліментів не здійснює, спілкування із сином здійснює лише в образливій формі. Участь у духовно - сімейному вихованні не приймає. Таким чином, повне забезпечення розвитку особистості [PERSON] здійснюється відповідачкою самостійно. Також позивачем здійснено штучні підстави звернення до суду у вигляді стягнення аліментів на утримання інших дітей. Так у 2023 році позивач намагався здійснити оскарження рішення про видачу виконавчого листа про стягнення на користь відповідача аліментів. Зазначає також, що позивач не є біологічним батьком вказаних дітей, вони є громадянами російської федерації, мають іншого біологічного батька на якого покладено обов`язки забезпечення вказаних дітей. Таким чином вважає, що вказані дії позивача направлені на забезпечення підстав для звернення до суду та не мають істинного підґрунтя та вказують на те, що кількість інших дітей позивача не може бути підставою для погіршення якості життя [PERSON] . Щодо питання забезпечення та утримання матері зазначає, що доказів утримання останньої та розміру такого утримання у встановленому порядку не надано. Також зазначає, що [PERSON] , [INFO] , на даний час навчається в Харківській гімназії № 34 в 8А класі. З п`яти років займається вивченням англійської мови, на даний час коштує 1200,00 грн. в місяць. Додатково раз на тиждень в групі speaking club спілкується з носієм англійської мови, одне заняття коштує 150,00 грн. Придбання навчального матеріалу (за потреби) в 2024 році 320,00 грн.( [PERSON] Happy Time). З семи років займається в секції теквандо-ITF, має дев`ятий пояс червоний з чорною міткою. Для участі в атестації необхідно бути учасником федерації теквандо-ITF, для цього необхідно щороку робити внесок 30 евро. На кожну атестацію (пояс) необхідно внести оплату в розмірі 25 евро, атестації проходять два рази на рік. На даний час щомісячна оплата за тренування складає 800,00 грн. Також неодноразово приймав участь в змаганнях в різних містах України. З 21.02.2024 по 26.02.2024 їздив на змагання до м. Вінниці, загальна вартість поїздки 6000,00 грн. З 28.03.2024 по 31.03.2024 приймав участь у чемпіонаті України по Кікбоксингу ВАКО в м. Бровари, загальна вартість поїздки 6000,00. З 12.05.2024 по 13.05.2024 буде приймати участь в змаганнях по теквандо-ITF в м.Полтава. З 2020 року займається футболом в ФК «Алмаз» м. Харків. Щомісяця оплата за тренування складає 500,00 грн. Також, позивачем не надано доказів того, що його матеріальне забезпечення не відповідає встановленому мінімальному рівню доходу на дорослу людину навіть з урахуванням забезпечення набутих дітей у 2023 році та його матері. 31.05.2024 року представник позивача подав відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач ніколи не відмовлявся від спілкування з своїми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Старший син вже має свою окрему сім`ю і спілкуватись з позивачем не бажає, навіть не повідомив про укладення ним шлюбу, про що позивач як батько дізнався від сторонніх людей. Поспілкуватись з молодшим сином вдається лише час від часу, на його дзвінки на відомі йому засоби зв`язку або ніхто не відповідає, або ж його номер блокується самою відповідачкою і поспілкуватись із сином не вдається. За зареєстрованим місцем проживання син не проживає при цьому відповідачка приховує від позивача і навіть у відзиві попри вимоги передбачені п. 2 ч. 3 ст. 178 ЦПК, якою передбачено, що відзив повинен містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; жодної із вищезазначеної інформації не вказано, щоб позивач жодним чином не мав можливості до спілкування з дитиною як особисто так і засобами телекомунікаційного і поштового зв`язку. Також вказує на те, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.05.2023 року у справі №751/1026/23 позивача визнано усиновлювачем малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на виконання якого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.09.2023 року зроблено відповідний актовий запис за № 02 та 03 та видано повторно свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 14.09.2023 року та серії [NUMBER] від 14.09.2023 року. Положеннями ст. 232 СК України встановлено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, у позивача змінився сімейний стан і при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати потреби в утриманні кожної дитини позивача та дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі. Посилання сторони відповідача на наявність витрат на комунальні послуги, витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів та побутових речей охоплюються як розміром аліментів так і обов`язком обох батьків утримувати, виховувати та розвивати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , підтримав позовні вимоги та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін по справі, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцієюта законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні, 09 листопада 2012 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист по справі № 2502/1629/12, відповідно до якого з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2012 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.5-6). 13.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.7). [INFO] до шлюбу в них народилася донька, [PERSON] , що підтверджується повторною копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.8). [INFO] до шлюбу в них народилася донька, [PERSON] , що підтверджується повторною копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до копії довідки №2526-23-18703 від 21.12.2023 року інформація щодо джерел/сум нарахованого(виплаченого)доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору щодо [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податку відсутня(а.с.10). Відповідно до копії судового наказу від 10.11.2023 року по справі № 729/2128/23, з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 31.10.2023 року(а.с.11). Мати позивача, [PERSON] , [INFO] , перебуває на пенсії, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобільській AEС у 1986 році, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] (а.с.13-14). Згідно копії довідки про доходи [PERSON] , сума пенсії за період з 01.08.2023 року по 31.10.2023 року складає 8280 грн. 00 коп.(а.с.15). Відповідно до копії посвідчення № [NUMBER] , позивач [PERSON] є учасником бойових дій(а.с.16). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивач посилався на те, що нього погіршився матеріальний стан у зв`язку з чим, на його думку, розмір стягнутих з нього аліментів може бути зменшений. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Отже, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , позивач посилався на те, що 13.08.2021 року вступив в шлюб з [PERSON] та у другому шлюбі має спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.11.2023 року у цивільній справі № 729/2128/23 за заявою [PERSON] стягнуто з позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. Тому змінився його сімейний стан та погіршився матеріальний стан, що на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. Суд зауважує, що в даному випадку, саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі, так, як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач посилається і на погіршення його матеріального стану. Однак, суд критично ставиться до тверджень позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки матеріали справи не містять належних доказів про зменшення його доходів, що перешкоджає сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд вважає, що доказами, наявними в матеріалах справи, погіршення матеріального стану позивача не доведено. В свою чергу, посилання позивача на те, що на його утриманні маються інші діти, без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23. В судовому засіданні встановлено, що на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивач на даний час сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця. Таким чином, сплата позивачем аліментів на сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його заробітку та доходів щомісячно та на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від його заробітку на місяць, не порушує права позивача. Встановлений судами розмір аліментів на утримання дітей є пропорційним та справедливим щодо нього самого та його дітей, а тому доводи позивача про те, що сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі він не може, не відповідає дійсним обставинам справи. Таким чином, зазначені [PERSON] підстави для зменшення розміру аліментів, зокрема у зв`язку зі зміною матеріального стану позивача внаслідок винесення судового наказу за яким він має сплачувати аліменти на утримання ще двох дітей, а також те, що на його утриманні перебуває дружина [PERSON] не є суттєвими, не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову, так як в судовому засіданні було встановлено, що дружина проживає разом з позивачем однією сім`єю за однією адресою, тому грошові кошти стягнуті на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей залишаються в сім`ї. Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів на те, що він не в змозі сплачувати аліменти у присудженому розмірі та те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів, що вона перебуває на його утриманні, на день розгляду справи позивачем суду не надано. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до уваги долучену позивачем постанову про відкриття виконавчого провадження, яка перебуває на виконанні у Ніжинському ВДВС Ніжинського району Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження ВП № [NUMBER] від 04.07.2024 року, щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку(доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття, оскільки дана постанова була винесена в ході розгляду справи та стягнуті грошові кошти з позивача на користь його дружини [PERSON] на утримання двох дітей залишаються в сім`ї, так як вони проживають разом однією сім`єю. Таким чином, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити, в зв`язку з тим, що позивачем не доведено належними доказами погіршення його матеріального стану, обставини, які наводить позивач в обґрунтування позову не є істотними та достатніми для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, що свідчить про створення позивачем штучних доказів. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed