Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

11.06.2024 ТОВ «Алекскредит» (надалі позивач) звернувся з позовомдо [PERSON] (надалі - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 66 335,42 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.01.2021 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем між ним та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту № 4463101 у розмірі 9000 грн., зі сплатою відсотків за користування: за базовий період (з 29.01.2021 по 26.02.2021 включно) - 1,28% від суми кредиту за один день користування; за спеціальний період (з 27.02.2021 по 25.08.2021 включно) - 3 % від суми кредиту за один день користування. При цьому позивач зазначив, що відповідачка висловила своє волевиявлення на укладення вказаного вище договору у електронній формі шляхом підписання його за допомогою одноразового ідентифікатора. Також позивач зазначив, що виконав свої зобов`язання перед відповідачкою, перерахувавши 29.01.2021 року на її картковий рахунок суму кредиту - 9000 грн.. Однак, відповідачка ухилилась від виконання своїх зобов`язань за вказаним вище договором, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої станом на 30.05.2024 року дорівнює66 335,42 грн., яка складається: 9000 грн. - заборгованість за кредитом; 51 825,60 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 056,11 грн. - інфляційні втрати за сумою кредиту; 1453,71 грн. - інфляційні втрати по процентам за користування кредитом. Посилаючись на ст. ст.625, 1054ч. 1 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачки на його користь повну суму заборгованості за договором від 29.01.2021 року № 4463101 - 66 335,42 грн., а також судові витрати зі сплати судового зборуу сумі 3028,00 грн.. Додатково заявив клопотання про витребування судом від АТ КБ «ПриватБанк» відомостей на підтвердження зарахування коштів кредиту у розмірі 9000 грн. на картку відповідачки, оскільки банківська таємниця позбавляє позивача можливості отримати вказані відомості самостійно. З відзиву на позовну заяву вбачається, що представник відповідачки [PERSON] заперечує проти задоволення позову у повному обсязі з мотивів порушення позивачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вважає умови договору від 29.01.2021 року № 4463101 несправедливими. Зокрема, в обґрунтування заперечень представник відповідачки посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19. При цьому представник відповідачки стверджує, що строк дії договору від 29.01.2021 року № 4463101 складає 28 днів, а нарахування підвищених відсотків за періодз 27.02.2021 по 25.08.2021, за своєю правовою природою є неустойкою розмір якої є занадто великим. З огляду на наведене, представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, як на його думку, спірний договір не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства. З відповіді на відзив вбачається, щопозивачстверджує про безпідставність тверджень відповідачки щодоневідповідності, укладеного сторонами договору загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства. Зокрема, наголошує, щопри укладанні спірного договору сторонами були обумовлені усі істотні умови останнього, у тому числі строк дії, а також вартість кредиту у залежності від строку користування, отже, нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 51 825,60 грн. відповідає вимогам ст.ст. 1,21 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому позивач стверджує, що не нараховував відповідачці жодної неустойки, оскільки як нарахування відсотків за користування кредитом у спеціальний період, так і застосування ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є неустойкою. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З договору про надання кредиту № 4463101 вбачається, що його укладено 29.01.2021 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] .. Згідно пунктів 1.2,1.3 вказаного договору ТОВ «Алекскредит» надає [PERSON] у тимчасове, строкове, платне користування кредит у сумі 9000 грн., який позичальник зобов`язується повернути і сплатити відсоткиза користування кредитом. Згідно пунктів 1.7.2, 1.7.3 вказаного договору визначено, що ставки нарахування відсотків за базовий період (з 29.01.2021 по 26.02.2021 включно) складають - 1,28% від суми кредиту за один день користування; за спеціальний період (з 27.02.2021 по 25.08.2021 включно) складають - 3 % від суми кредиту за один день користування. Згідно пункту 1.7.4 відсотки за користування, відповідно до пунктів 1.7.2, 1.7.3договорунараховуються протягом усього строку дії договору за кожний день користування кредитом за фіксованою процентною ставкою відповідно до кожного періоду, для якого вона встановлювалася. Також вбачається, що вказаний вище договір підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора(PS4463101) із зазначенням телефону, електронної пошти та персональних даних останньої.(а.с.25-32) З довідки ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 10.05.2024 року вбачається, що на виконання договору про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного 18.10.2017 року з ТОВ «Алекскредит», ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» за дорученням ТОВ «Алекскредит», 29.01.2021 року здійснила операцію з переказу коштів у сумі 9000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] .(а.с.39) З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 25.07.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240724/65528 вбачається, що на виконання ухвали суду останній підтвердив зарахування 29.01.2021 року коштів у сумі 9000 грн. на належну [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] .(а.с.104) З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.01.2021 року № 4463101 вбачається, що останній проведено ТОВ «Алекскредит»відповідно до умов вказаного договору. Зокрема, вбачається що позивачем здійснено нарахування відсотків:за період з 29.01.2021 по 26.02.2021 (включно) з розрахунку 1,28% від суми кредиту за один день користування; за період з 27.02.2021 по 25.08.2021 (включно) з розрахунку 3 %від суми кредиту за один день користування. Також вбачається, що станом на 25.08.2021 року сума нарахованих відсотків складає 51 825,60 грн.. При цьому також вбачається, щопочинаючи з 26.08.2021 року позивач припинив нарахування відсотків на суму кредиту. Інших нарахувань вказаний розрахунок не містить. Крім того вбачається, що як за весь час користування кредитом, так і до часу звернення з позовом, відповідачка не внесла жодного платежу на виконання власних зобов`язань за договором від 29.01.2021 року № 4463101.(а.с.7-18) З розрахунку інфляційних втрат за кредитним договором від 29.01.2021 року № 4463101 вбачається, що їх здійснено за період з березня 2021 року по квітень 2024 року на суму заборгованості за кредитом у розмірі 4 056,11 грн. та на суму заборгованості за відсотками на суму 1453,71 грн..(а.с.19-20) Відповідно до положень частини 1статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. При цьому частиною 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 вказаного вище нормативно-правового документа кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договоромє домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 та статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно частин першої та третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Судом встановлено, що відповідно до наданогоТОВ «Алекскредит»розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] задоговором від 29.01.2021 року № 4463101станом на 30.05.2024 року складає66 335,42 грн., з яких 9000 грн. - заборгованість за кредитом; 51 825,60 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом, що вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним договором.. Крім того, судом встановлено, що відповідач правомірно здійснив нарахування, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних витрат, що вбачається з розрахунку інфляційних витрат за вказаним договором. Отже, судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, своєчасно надавши відповідачці обумовлену договором суму кредиту. Проте, відповідачка порушила, умови договорувід 29.01.2021 року № 4463101, самоусунувшись від виконання власнихзобов`язань за вказаним договором. Оцінюючи посилання відповідачки на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19 суд визнає, що одним з основоположних принципів здійснення правосуддя є принцип диспозитивності згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому суд враховує, що на відміну від обставин справи № 132/1006/19, у цій справівідповідачка не зверталась до суду з зустрічним позовом про визнання договору споживчого кредитування недійсним, а отже, не скористалась, передбаченим законом способом захисту власних прав, як споживача, що позбавляє суд права надати відповідну правову оцінку вказаному договору, з точки зору дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином правовий висновок у справі № 132/1006/19 на який посилається відповідачка в обґрунтування своїх заперечень, не є релевантним і з огляду на це, не може бути застосований судом. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач є боржником, який прострочив виконання за грошовим зобов`язанням. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved