Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.08.2014 року у розмірі 48504,05 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.08.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору від 11.08.2014 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 17.07.2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 48504,05 грн., а саме: 39608,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8895,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 06.09.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що вона кредитною картою АТ КБ "Приватбанк" фактично не користувалась. 04.12.2021 року у Приват24 їй надійшло повідомлення, що згідно з договором 21120432496787 від 04.12.2021 року відповідач доручає банку встановити регулярний платіж з картки [NUMBER] на погашення заборгованості. Того ж дня відповідач звернулась до відділення АТ КБ "Приватбанк" з заявою про блокування картки, та в відділ поліції з заявою про скоєння шахрайства відносно [PERSON] 05.12.2021 року відповідач звернулась до відділення АТ КБ "Приватбанк" з проханням надати їй кредитний договір, проте банк їй надав не кредитний договір, а паспорт споживчого кредиту, з якого відповідачу стало відомо, що банк надав кредит, ліміт якого склав 38499 грн., строк кредитування 4 місяця, мета кредиту споживчі цілі. Також в паспорті вказано, що відповідач підписала його простим електронним підписом. Відповідач зазначає, що паспорт споживчого кредиту не є підтвердженням укладення кредитного договору зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач не погоджувалась на отримання кредитних коштів зі сплатою процентів за їх користування. Крім того, зазначає про те, що в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також зазначає, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач несе відповідальність за всі операції до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки. Таким чином, з моменту звернення відповідача до банку з заявою про блокування картки вона не повинна нести відповідальність за всі транзакції, які проводив банк після подання заяви 04.12.2021 року. 05.10.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 11.08.2014 року, з якої вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку "Універсальна", що засвідчили особистим підписом у заяві. До матеріалів позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку 30% на рік. Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто усі істотні умови. Крім того, з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а, отже, отримувала кредитну карту "Універсальна". 04.12.2021 року відповідач за допомогою кредитної картки скористалась сервісом "Оплата частинами". Це сервіс, який дає можливість клієнту купити товар або послугу в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах за 30 секунд в розстрочку за кредитною картою. Здійсненню операції передувало успішне проходження відповідачем авторизації, введення реквізитів карти та отримання та введення ОТП-паролю, що додатковий раз підтверджує особисте бажання клієнта на здійснення операції та запобігає виконанню операцій шахрайським шляхом. Також вказує на те, що на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення відповідача з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Відповідач в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Рум`янцева Є.І. про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без їх участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.08.2014 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно Заяви відповідач висловила свою згоду на те, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до умов договору від 11.08.2014 року [PERSON] отримала кредит, який в подальшому було збільшено до 40000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3,5% на місяць на залишок заборгованості. Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" по договору б/н, укладеному між банком та [PERSON] 05.03.2021 року видана картка № [NUMBER] терміном дії до 10/24. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] 04.12.2021 року кредитний ліміт збільшено банком до 40000грн., 16.06.2022 року зменшено до 34540грн., 07.09.2022 року кредитний ліміт зменшено до 0грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 17.07.2023 року за договором від 11.08.2014 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 48504,05 грн., а саме: 39608,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8895,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з розрахунком користування кредитними коштами розпочато 04.12.2021 року, заборгованість нарахована за період з 04.12.2021 року по 01.01.2023 року. З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.12.2021 року встановлено, що СД ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021226180000709 від 05.12.2021 року за фактом звернення [PERSON] з заявою до чергової частини відділу поліції про те, що невстановлена особа, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 38499 грн. з банківської картки заявниці. З копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» за підписом заступника директора відділення [PERSON] від 25.08.2023 року встановлено, що картка № [NUMBER] , видана [PERSON] була заблокована 04.12.2021 року. З копії довідки від 06.12.2021 року встановлено, що за період з 01.12.2021 року по 06.12.2021 року по банківській картці [NUMBER] було здійснено 1 операцію 04.12.2021 року в сумі 7699,80 грн. З виписки за договором за період з 11.08.2014 по 19.07.2023 року встановлено, що: 04.12.2021 року здійснено операцію "підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2, сумою 7699,80 грн.; 04.01.2022 року здійснено операцію "Переказ з картки, грошові перекази" на суму 7703,65 грн.; 26.01.2022 року здійснено операцію "поповнення картки, грошові перекази" на суму 384,94 грн.; 04.02.2022 року здійснено операцію "переказ з картки, грошові перекази" на суму 7703,65; 26.02.2022 року здійснено операцію "поповнення картки, грошові перекази" на суму 180,95 грн.; 04.06.2022 року здійснено операцію "переказ з картки, грошові перекази" на суму 7703,65 грн.; 04.07.2022 року здійснено операції " переказ з картки, грошові перекази" на загальну суму 7071,90 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14\~Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Пунктами 5-9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Такі висновки є усталеними у практиці Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22), від 26 липня 2023 року у справі № 759/23568/20 (провадження № 61-2798св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23), від 24 січня 2024 року у справі № 758/14517/18 (провадження № 61-12347св23). Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Тягар доказування факту повідомлення банку про викрадення мобільного телефону та втрату фінансового номеру покладається на позивача, який стверджує про вчинення таких дій. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22). За змістом\~\~частини першої\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження\~\~ № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Приписами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає, що банком пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка виникла з 04.12.2021 року, згідно з випискою за кредитним договором за період з 04.12.2021 року по 04.07.2022 року по картці № [NUMBER] , яка видавалась [PERSON] , використано кредитних коштів на загальну суму 38448,54грн. При цьому, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.08.2023 року судом встановлено, що картка № [NUMBER] , видана [PERSON] була заблокована 04.12.2021 року за її заявою, тобто 04.12.2021 року позичальник повідомила банк про проведення по картці несанкціонованих нею переказів. Натомість, після здійснення [PERSON] повідомлення банку та блокування картки, за заблокованою карткою № [NUMBER] додатково відбулось використання кредитних коштів. Враховуючи, що [PERSON] одразу після виявлення 04.12.2021 року факту неправомірного заволодіння та/або використання її платіжного засобу - картки № [NUMBER] , негайно повідомила про це банк, який заблокував картку, то з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. З урахуванням системного аналізу наведених вище норм права та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про покладення на позичальника [PERSON] фінансової відповідальності за використання кредитних коштів після блокування 04.12.2021 року її картки, а тому позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають. При цьому, кредитні кошти, які перераховані 04.12.2021 року у сумі 7699,80грн. з картки № [NUMBER] до її блокування, юридично є такими, які отримані самим позичальником, оскільки на теперішній час, в тому числі і в межах кримінального провадження, не доведено вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій з приводу заволодіння її коштами. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості за тілом кредиту у сумі 7699,80грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд зазначає, що не є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору паспорт споживчого кредиту, який містить підпис [PERSON] , оскільки підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20). Враховуючи нарахування банком відсотків, в тому числі за суму кредиту, виданого по картці № 5457082225890321 після її блокування банком, відсутність належного погодження між сторонами при укладенні кредитного договору розміру відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 8895,07 грн. заборгованості за простроченими відсотками. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 15,87%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 425,95 грн. (2684грн.*15,87/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial