Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» з [PERSON] заборгованість за період з 01.12.2018 року по 31.07.2023 року в т.ч. 16 618,92 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також за період з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року - 7 482,61 грн. втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку 3 383, грн. - 3 % річних. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги за період з 01.12.2018 року по 31.07.2023 року в т.ч. 16 618,92 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також за період з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року - 7 482,61 грн. втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку 3 383, грн. - 3% річних. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 03 травня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа Дніпровського районного суду м. Києва. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно із п. 1.1 Статуту ЖБК «Нептун», затвердженого Протоколом № 1 від 26.11.2016 Зборів Уповноважених ЖБК «Нептун», кооператив організований та створений з метою задоволення потреб членів Кооперативу і членів їх сімей в житлі шляхом будівництва трьох 16-ти поверхових будинків з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти Кооперативу з залученням державного кредиту, а також для подальшої експлуатації та управління цими будинками і прибудинковою територією. З матеріалів справи вбачається, що квартира за [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 10-5722 [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Відповідач [PERSON] є членом ЖБК «Нептун» з 09 грудня 1991 року, що підтверджується відповідним витягом із рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 922 від 09 грудня 1991 року, що підтверджується копією. Яка міститься в матеріалах справи. Власником і управителем багатоквартирного будинку є позивач ЖБК «Нептун» на підставі рішень виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 539 від 31.03.1970 р. та № 2404 від 31.12.1970 р., а також відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також згідно Статуту ЖБК «Нептун», що підтверджується копією, яка міститься в матеріалах справи. Особовий рахунок квартири відкритий позивачем на відповідача. Позивач управляє багатоквартирним будинком, утримує будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні та капітальні ремонти, уклав та виконує договори з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг на утримання внутрішньо будинкових мереж газо- водо- теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на технічне обслуговування та диспетчеризацію ліфтів, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії для загально будинкових потреб, на вивезення твердих побутових відходів, затвердив штатні розклади та уклав відповідні трудові договори з працівниками, відповідно до яких оплачується заробітна плата, здійснюються належні відрахування податків і загальнообов`язкове державне соціальне та пенсійне страхування, податок на землю, договори з банками на розрахунково-касове обслуговування та на приймання платежів від населення, договори з КП «ГІОЦ» на розрахунок, приймання та розщеплення платежів за житлово-комунальні послуги, тощо, а відповідач отримує ці послуги та зобов`язаний вчасно щомісяця сплачувати за це кошти згідно із ст. 24, 68, 151 ЖК України, п. 5 ч. 2 ст. 7, п. 7 ч. 3 ст. 8, п. 1 ч. 9 ст. 20, п. 4 ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, що діє з 09.06.2018, та п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 4 ч. 1 ст. 22, п. 4 ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 25, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла до 09.06.2018, п. 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Житлово-будівельні кооперативи створювалися з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а також подальшої експлуатації та управління будинком житлово-будівельного кооперативу (Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу. Згідно із ст. 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно; кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб. Розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території визначений рішенням зборів уповноважених ЖБК «Нептун» у протоколі загальних зборів членів ЖБК «Нептун» (зборів уповноважених ЖБК «Нептун») (зборів уповноважених ЖБК «Нептун» № 1 від 08.04.2017 року у розмірі 6,40 грн./м.кв. за утримання будинку та прибудинкової території для членів кооперативу та 1,00 грн./кв.м. за капітальний ремонт будинку, копію протоколу додається. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до довідки ЖБК «Нептун» відповідач, як власник кв. [ADDRESS] має заборгованість в сумі 27 485,42 грн., що включає: борг за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2018 року по 31.08.2023 року - 16 618,92 грн. та за період з 01.12.2018 року по 31.01.2022 року втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку - 7 482,61 грн. та 3% річних в сумі 3 383, 89 грн. На виконання вимог ст. 81 ЦПК України, стороною відповідача не було надано суду належних та допустимих доказів того, що у визначений період з 01 грудня 2018 року по 31 липня 2023 року здійснювалось погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги повністю або частково та не використано право на подання відзиву на позовну заяву. Отже, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2018 року по 31.08.2023 року - 16 618,92 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 712 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором постачання енергетичними мережами. Відповідно до п. 1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом виданим у цивільній справі № 755/715/19 від 02.04.2020 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «НЕПТУН» заборгованості за період з 01.07.2016 року по 30.11.2018 року за житлово-комунальні послуги у розмірі 16 591,94 грн., що включає борг за житлово-комунальні послуги - 14 230,29 грн., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку - 1 841,01 грн., 3% річних - 520,64 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн., 2) за судовим наказом у цивільній справі № 755/11581/16-ц від 10.08.2016 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «НЕПТУН» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2010 по 30.06.2016 у розмірі 17 211,47 грн., інфляційних витрат у розмірі 18 191,28 грн., 3% річних у розмірі 3 229,63 грн., а всього 38 632,38 грн., і судового збору в сумі 689,00 грн. Отже, до розрахунку заборгованості відповідача правомірно включений розрахунок втрат від інфляції та 3% річних, що нараховані позивачем на несвоєчасно виконані грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за виконавчими документами, виданими Дніпровським районним судом міста Києва . Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення за період з 01.12.2018 року по 31.01.2022 року втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку - 7 482,61 грн. та 3% річних в сумі 3 383, 89 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачем було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 р. у справі № 814/698/16. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу на загальну суму 5 000,00 гривень, суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved