Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у зв`язку зі злісним невиконанням батьківських обов`язків по відношенню до його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2021 року позивач разом із дітьми проживає в Канаді. З початку січня 2022 року відповідач, який на той час проживав в м. Лисичанськ Луганської області, перестав виходити на зв`язок та припинив будь-яке спілкування з позивачем та дітьми. Відповідно до заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З листопада 2021 року, тобто після припинення спільного проживання, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, про що свідчить його повне ігнорування спілкування з ними, він не цікавиться їх життям, здоров`ям, розвитком, взагалі не приймає участі в їх вихованні, не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, на зв`язок не виходить. В судове засідання позивач не з`явилась, просила справу розглядати в її відсутність, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, між тим, жодної заяви на адресу суду не надійшло. Крім того, третьої особою залишилась невиконаною ухвала суду про витребування висновку про доцільність (або недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] . Як зазначила позивач в своїй позовній заяві, відповідно до заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до матеріалів справи, інформація про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відсутня. Відповідно до доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивач з дітьми з серпня 2021 року виїхала з України на постійне місце проживання до Чехії, а в подальшому - до Канади. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України [PERSON] , 1963 року народження, в серпні 2021 року покинув територію України, а в листопаді 2021 року повернувся до України і в подальшому не перетинав кордон держави. Висновок про доцільність (або недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітніх дітей в матеріалах справи відсутній, оскільки органом опіки та піклування Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області залишилась невиконаною ухвала суду про надання зазначеного висновку. Так, підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року) За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , позивач посилалась, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не приймає участі у їх житті, не забезпечує необхідного утримання дітей, не спілкується з ними. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про злісне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Отже, судом зроблено висновок, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, винну поведінку відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дітей матеріали справи також не містять. Крім того, органом опіки та піклування також не досліджувалась обставина невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного висновку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Посилання позивача на те, що діти протягом тривалого часу проживають за кордоном разом із матір`ю та не бачаться із відповідачем не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки, по-перше, переїзд закордон був свідомим вибором позивача, а по-друге, позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed