Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

23 травня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] , виконавчим комітетом Гонорівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 21 листопада 2015 року за актовим записом № 04, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ", стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , який народився [INFO] , з дати подання заяви до досягнення ним повноліття, в твердій грошовій сумі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, допустити негайне виконання рішення суду в межах строку, встановленого законодавством України, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано виконавчим комітетом Гонорівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 21 листлопада 2015 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 04, та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вказує, що в шлюбі у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що на протязі останніх двох років стосунки між ними з відповідачем погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний час їхня сім`я розпалася. Відповідач як чоловік не приділяв їй належної уваги, нехтував сім`єю та дитиною, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала дитина, що тяжким чином впливало на психічний стан її та дитини та спричиняло душевні страждання, позивач вказує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній родині, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач вказує, що спільно з відповідачем вони не проживають близько одного року, а відновити сімейні стосунки, на думку позивача, неможливо і недоцільно, а тому просить шлюб між ними розірвати. Також позивача зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач вказує, що на даний час працює продавцем- консультантом, отримує заробітну плату в розмірі, що дещо перевищує мінімальну зарплатню, тому їй важко утримувати дитину самостійно, адже є постійна необхідність в придбанні продуктів харчування, одягу та взуття, засобів гігієни та ліків, навчального приладдя, що також потребує чималих коштів. Відповідач є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, частину якого направляти на утримання дитини, аліментів на утримання інших дітей відповідач не сплачує. Оскільки відповідач має мінливий розмір заробітку, визначити його місячний дохід до подання ним декларації до органів Державної фіскальної служби України, неможливо, тому позивач вважає доцільним просити суд про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щоб забезпечити рівність батьків при виконанні обов`язку з утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6-8 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 23 травня 2024 року було направлено запит до Студенянської сільської ради Вінницької області для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , [INFO] . 04 червня 2024 року на адресу суду від Студенянської сільської ради Вінницької області надійшла відповідь за вих. № 02-10/468 від 03 червня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали суду від 04 червня 2024 року в даній цивільній справі було відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено по цивільній справі судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання 04 вересня 2024 року не з`явилась. Представник позивача адвокат Близнюк В.В. в судовому засіданні 04 вересня 2024 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та покласти на відповідача судові витрати по справі в частині сплаченого судового збору, щодо витрат на правничу допомогу, вказав, що такі будуть заявлені додатково. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 вересня 2024 року не з`явився, відзиву чи будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Представник відповідача адвокат Кабанов М.О. в судовому засіданні 04 вересня 2024 року не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково, а саме вказав, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень. Також додав копії паспорта, картки платника податків, довідки про реєстрацію місця проживання та копії 1-4 аркушів трудової книжки відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні та ухвалення судового рішення немає. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 21 листопада 2015 року, про що виконавчим комітетом Гонорівської сільської ради Піщанського району Вінницької області складено актовий запис за № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 19 липня 2016 року (а.с.6). Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Судом встановлено та не заперечувалось представниками під час судового розгляду, що сторони по справі проживають окремо. Судом встановлено, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин стали непорозуміння та часті сварки між подружжям, різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя, втрата між ними почуттів взаємної любові та поваги. Позивач та відповідач не бажають примиритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представників сторін. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи волевиявлення позивача їй після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] ". Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд, виходить з наступного. В частині 1 ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В частині 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду на підставі наданих суду письмових доказів, а саме долучених до позовної заяви копії довідки Студенянської сільської ради № 15 від 16 травня 2024 року та копії довідки Студенянської сільської ради № 14 від 16 травня 2024 року, судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею за вказаною адресою проживає дитина син [PERSON] , [INFO] та перебуває на її утриманні (а.с. 9, 10) З копії консультативного висновку № 578 від 22.07.2022 року виданого лікарем Одеської обласної дитячої клінічної лікарні [PERSON] . [PERSON] діагностовано хахворювання МВВР з ВВС - помірна КоА, недостатність ТК і ЛА 1 ступеня, СН 1 ступеня. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що суду не надано жодних доказів та під час судового розгляду не встановлено обставин про досягнення між сторонами - батьками дитини домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину, суд знаходить підстави для присудження коштів на утримання дитини за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відтак право вибору способу стягнення аліментів належить одержувачу аліментів - тому з батьків разом з яким проживає дитина, тому твердження представника відповідача про необхідність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. є безпідставним. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З копії трудової книжки відповідача серії [NUMBER] вбачається, що його останнім місцем роботи було КП "Будова" та останній звільнений за власним бажанням 15 листопада 2018 року. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня встановлено в розмірі 2563 гривні. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина, в зв`язку з чим позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Outcome: approved