Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 42885,00 грн заборгованості за кредитом, а також судові витрат по справі: 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору та 13000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 101865369. 29.12.2021 було укладено договір №29-12/2021-45 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 101865369. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101865369. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 42885,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 36885,00 грн заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню на користь позивача. Ухвалою суду від 01.08.2024 провадження по справі було відкрито та постановлено справу слухати у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26.08.2024 постановлено справу розглядати заочно. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовні заяві зазначивши про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав. З урахуванням того, що позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, суд проводить розгляд справи на підставіст.280 ЦПК України в заочному порядку. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити: -чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах; -чи наданий кредит позивачем відповідачу; -чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору; -чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту; Щодо факту укладення кредитного договору та договірних умов Судом встановлено, що 29.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 101865369. Пунктом 1.2 договору передбачено загальний розмір кредиту 6000,00 грн. Кредит надається строком на 15 днів (п. 1.3 договору), термін повернення кредиту - 29.09.2021 (п. 1.4 договору). Проценти за користування кредитом 1125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (п.1.5.2 договору) Відповідно до п.6.1 цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства за доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договір підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. За таких умов суд приходить до висновку, що факт укладення між сторонами зазначеного кредитного договору підтверджено належними та допустимими доказами. Щодо підтвердження факту надання кредиту позивачем відповідачу Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 33113296 від 29.09.2021 на адресу [PERSON] ТОВ «МІЛОАН» було перераховано 6000,00 грн кредитних коштів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «МІЛОАН» виконано зобов`язання за кредитним договором, та доведено цей факт належними та допустимими доказами. Щодо того, чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору 29.12.2021 було укладено договір №29-12/2021-45 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101865369 (№ 566 реєстру боржників). 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101865369. ( № 28175 реєстру боржників). Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факти погашення позики. За таких умов суд вважає факт повного невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором повністю доведеним. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором позики, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику, доказів повернення позики суду надано не було, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 6000,00 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх: - за період з 29.09.2021 по 13.10.2021, виходячи з розрахунку 1,25 % за день користування позикою (1,25 % х 15 днів = 18,75 %). 6000,00 грн х 18,75 % = 1125,00 грн. - за період з 14.10.2021 по 23.02.2022, 3% річних (0,01% за день) - 133 дні. 0,01 % х 133 дні = 1,33 %, 6000,00 х 1,33 % = 79,80 грн. Всього відсотків: 1125,00 + 79,80 = 1204,80 грн. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 7204,8 грн, з яких: 6000,00 заборгованості з основного боргу, 1204,8 грн заборгованості за відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 42885,00 грн. Водночас судом вирішено стягнути 7204,80 грн, що становить 16,8 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (3028 грн х 16,8 %) = 508,70 грн.; та витрати на правову допомогу у розмірі (13000,00 грн х 16,8 %) = 2184,00 грн.

Outcome: partial