Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 14 000 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 серпня 2021 року ним було передано відповідачу легковий автомобіль марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. [NUMBER] , оціночна вартість якого складала 19 000 гривень. Після передачі вищевказаного автомобіля відповідач написав йому розписку, згідно з якою зобов`язувався віддати грошові кошти за автомобіль до 30 січня 2022 року, включно. На момент пред`явлення позову, відповідач віддав лише частину суми боргу в розмірі 5 000 гривень. Звернення щодо повернення суми боргу відповідач ігнорує, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 року позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено\~підготовче судове засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28 травня 2024 року \~закрито підготовче засідання за позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому\~засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважні причини свого неприбуття суд не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності та письмовий відзив на позов до суду не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною ч. 1 ст.\~16\~ЦК України визначено,\~що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до оригіналу розписки від 15 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] взяв у [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н. [NUMBER] в борг оціночна вартість 19\~000 гривень , які зобов`язався повернути до 30 січня 2022 року. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, \~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджується як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Законодавцем визначено, що досліджуючи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд констатує, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених судом результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного суду від 22 серпня 2019 року, справа № 369/3340/16-ц). Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19112.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Судом встановлено, що 15 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 19\~000 гривень зі строком повернення 30 січня 2022 року. Вищевикладене підтверджується оригіналом боргової розписки, долученої позивачем до матеріалів справи. Всупереч встановленим строкам виконання обов`язку з повернення коштів, [PERSON] борг повернув частково, як зазначено позивачем в сумі 5\~000 гривень, борг в сумі 14\~000 гривень до даного часу не повернуто. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з [PERSON] боргу за борговою розпискою від 15 серпня 2021 року є обґрунтованими , у зв`язку з чим підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, що не суперечить правовим висновкам, викладеним в постановах ВС від 18.07.2018 року по справі №143/280/17, від 20.03.2019 року по справі № 640/219/14-ц, від 08.10.2020 року по справі № 194/1126/18, від 12.11.2020 року по справі 154/3443/18. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved