Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У липні 2024 року позивач через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 12 березня 2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак у подружжя не склалось сімейне життя. Так, з початком повномасштабного вторгненн рф на територію України позивач разом із дитиною тимчасово виїхали до Латвії та до березня 2023 року з відповідачем підтримувала відносини.Проте із березня 2023 року сторони фактично припинили подружні стосунки та з цього часу кожен із них живе своїм життям, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Сторони не цікавляться життям один одного, спільне господарство з березня 2023 року не ведуть та кожен має окремий бюджет. Сторони мають різні характери, між ними відсутнє взаєморозуміння і взаємоповаги, втрачено спільні інтереси та бачення спільного майбутнього. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, однак її представник [PERSON] за відсутності обмежень в позові клопотав про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначила, що позов підтримують в повному обсязі та наполягають на його задоволенні, а також не заперечували про ухвалення заочного рішення. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, та, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням відсутності заперечень з боку позивача за правилами ст.ст.\~280,\~287,\~288 ЦПК України\~справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 березня 2021 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 95, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2021 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 9). Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки з початком повномасштабного вторгненн рф на територію України позивач разом із дитиною тимчасово виїхали до Латвії та до березня 2023 року з відповідачем підтримувала відносини. Проте із березня 2023 року сторони фактично припинили подружні стосунки та з цього часу кожен із них живе своїм життям, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Сторони не цікавляться життям один одного, спільне господарство з березня 2023 року не ведуть та кожен має окремий бюджет. Сторони мають різні характери, між ними відсутнє взаєморозуміння і взаємоповаги, втрачено спільні інтереси та бачення спільного майбутнього. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 55 СК України\~\~дружина\~\~та\~\~чоловік\~\~зобов`язані\~\~спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~\~членами\~\~сім`ї\~\~на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої доньки [PERSON] , враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони його інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує на зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, неявка відповідача до суду, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105, ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved