Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6822787400:07:001:0043, загальною площею 0,205 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 26.05.2015 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Тиховською В.В. (реєстр № 2-1003), скасувати його державну реєстрацію. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є її матір`ю, після смерті якої вона приймала спадщину. У жовтні 2023 року вона дізналась, що 26.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, згідно до зазначеного договору, [PERSON] подарувала для [PERSON] , який має громадянство російської федерації, вище згадану земельну ділянку. Нещодавно позивачка дізналась, що за діючим земельним законодавством земельні ділянки сільськогосподарського призначення не могли передаватись у власність іноземним громадянам, а тому звернулась до суду щодо визнання договору дарування недійсним. Аргументи учасників справи. Відзив на позов відповідач до суду не подав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, якою просили розглянути справу без їх участі, вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, його представником [PERSON] подано до суду заяву, в якій відповідач позов визнав та просив його задовольнити. Третя особа державний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 10, зворот). Позивач по справі [PERSON] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується копіюю свідоцтва про народження [PERSON] . Серії [NUMBER] від 05.06.1949 року, де в графі мати вказана [PERSON] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] її дочка і позивач по справі [PERSON] приймала спадщину після смерті матері, що підтверджується копіями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 12, зворот-14). У жовтні 2023 року позивач [PERSON] дізналась, що 26.05.2015 року між померлою [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, згідно до зазначеного договору, [PERSON] подарувала для [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 6822787400:07:001:0043, загальною площею 0,205 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 26.05.2015 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Тиховською В.В. (реєстр № 2-1003) посвідчено договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6822787400:07:001:0043, загальною площею 0,205 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства згідно якого [PERSON] подарувала для [PERSON] , громадянина російської федерації зазначену земельну ділянку. Цього ж дня, державний нотаріус [PERSON] прийняла рішення по земельній ділянці, індексний номер 21589668, про державну реєстрацію за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на подаровану йому земельну ділянку. Однак, відповідач [PERSON] має громадянство російської федерації, що підтверджується копією його паспорта (а.с. 9). Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст.\~717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). За положеннями ч.1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені , зокрема ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Частина 5 ст.\~22\~ЗК України в редакції, що діяла на час укладення договору дарування визначала, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Як встановлено судом, відповідно до спірного договору дарування земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства передана у власність [PERSON] , котрий являвся та являється громадянином російської федерації (іноземцем), що суперечить вище наведеним положенням ч. 5 ст. 22 ЗК України, а відтак такий правочин в силу ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків передбачених ч. 1 ст. 216 ЦК України, зокрема повернення земельної ділянки у власність позивачки. Відповідно до ч. 3 ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Приймаючи до уваги, що судом визнається недійсним договір дарування на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на подаровану йому земельну ділянку, а тому є законною позовна вимога щодо скасування рішення приватного нотаріуса від 26.05.2015 року за індексним номер 21589668. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved