Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Посилалася на те, що 22 квітня 2005 року між ними був укладений шлюб. Під час шлюбу у них народились діти син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносин припинені, сторони проживають окремо. Вказує, що дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю, батько проживає окремо. Вважає, що їхній шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на життя. Втрачено почуття любові один до одного, сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, спільного господарства сторони не ведуть, а тому вони дійшли спільної згоди, щодо розірвання їхнього шлюбу, на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання спільної дитини [PERSON] , майнових спорів на даний момент між ними також немає. Малолітня дитина [PERSON] після припинення спільного проживання, проживає з матір`ю. Проживання з матір`ю відповідає інтересам дитини. Мати повністю фінансово утримує дитину, піклується про неї. У зв`язку з наведеним, просила розірвати шлюб між ними, малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, залишити проживати разом з її матір`ю [PERSON] , [INFO] , встановити факт, що мати [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , без участі батька та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В судове засідання сторони не з`явились. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила заяву задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 квітня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 411. (а/с 15). Під час даного шлюбу у сторін народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] . (а/с 16). У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини. (а/с 24). Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивачки та її дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільної дитини [PERSON] . Дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . /а.с. 17-23/. Згідно довідки про доходи, позивачка [PERSON] працює у ДУ «ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області» на посаді лікаря-психолога та має стабільний фінансовий дохід. (а/с 25-26). Крім того, факт одноособового утримання та виховання позивачкою малолітньої дитини [PERSON] підтверджується також й письмовими поясненнями людей, близьких до їхнього оточення. (а/с 35-39). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2011 року народження із матір`ю [PERSON] /а.с. 40/. Крім того, згідно письмової заяви дитини [PERSON] , вона проживає зі своєю матір`ю. Проживати з батьком не бажає, оскільки він має іншу жінку та немає часу на неї. З матір`ю вони їздять відпочивати. /а.с. 43/. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачкою доведений факт, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивачки, відсутність спору між сторонами, щодо визначення місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, згоди батька та самої дитини, та те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково, в частині розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю та встановлення факту самостійному вихованні та утриманні матір`ю дитини. Щодо інших позовних вимог, то суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачкою на надану суду жодних належних доказів на підтвердження даних вимог.

Outcome: approved