Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

В грудні 2023 р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 3% річних в розмірі 26 335,99 грн., та інфляційних нарахувань в розмірі 134 270,87 грн., 160 606 грн. 86 коп. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.01.2024 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк») та [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення № 312/АК-2008, того ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки з [PERSON] . Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (попередня назва ВАТ «Комерційний банк «Експобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Факт відступлення права вимоги за кредитним договором встановлений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.07.2018 р. у справі № 761/15782/18, яка набрала законної сили. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2010 р. по справі № 2-9806/10 позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення № 312/АК-2008 від 12.01.2008 в розмірі 292 370,38 грн., судові витрати в розмірі 1 700,00 грн., а всього 294 190,38 грн. На виконання рішення суду позивачу було видано виконавчі документі про стягнення з відповідачів заборгованості. Рішення суду відповідачами не виконано, заборгованість не погашена. Загальна сума заборгованості, встановлена рішенням суду, становить 292 370,38 грн. Позивач розраховує відсоток річних та інфляційні нарахування в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 11.12.2020 р. по 11.12.2023 р. Враховуючи положення ст. 625 ЦК України, розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 26 335,99 грн. 3% річних та 134270,87 грн. інфляційних нарахувань, а всього 160 606,86 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 28.02.2024 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься письмова заява, в якій представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі і не заперечувала проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачі, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 12.01.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк») та [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення № 312/АК-2008, того ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки з [PERSON] . Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (попередня назва ВАТ «Комерційний банк «Експобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2010 р. по справі № 2-9806/10 позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» суму заборгованості за договором кредиту і забезпечення № 312/АК-2008 від 12.01.2008 в розмірі 292 370,38 грн., судові витрати в розмірі 1 700,00 грн., а всього 294 190,38 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.07.2018 р. замінено у виконавчому провадженні [NUMBER] за виконавчим листом №2-9806/10, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 17.02.2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Вищевказане рішення суду відповідачі не виконали, заборгованість не виплатили, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.11.2010 р., 26 335,99 грн. 3% річних та 134270,87 грн. інфляційних нарахувань, а всього 160 606,86 грн. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі рішення суду не виконують, заборгованість позивачу не повернули. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів справи судом встановлено, щона підставі рішення Шевченківським районним судом м. Києва 17.02.2012 р. по справі № 2-9806/10 у [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», а в подальшому після заміни сторони у виконавчих листах, перед ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплатити грошові кошти. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду сплатити позивачу грошові кошти не виконали. Позивач розраховує відсоток річних та інфляційні нарахування в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 11.12.2020 р. по 11.12.2023 р. Враховуючи положення ст. 625 ЦК України, розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 26 335,99 грн. 3% річних та 134270,87 грн. інфляційних нарахувань, а всього 160 606,86 грн. Щодо застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17, № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18. В свою чергу, щодо строків позовної давності при застосуванні ст.625 ЦК України, висловилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, зокрема: «Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).» Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 11.12.2020 по 11.12.2023. Суд погоджується з твердженням позивача, який вважає, що для вирішення вказаної справи не має значення пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа, проте має значення наявність рішення суду, яке набрало законної сили та позовні вимоги, які обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові 28.09.2021р. у справі №759/4755/19, зокрема: «У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №1210-Ф від 2 червня 2008 року натуральним зобов 'язанням, оскільки заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року у справі №759115639/ 13-ц стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1210-Ф від 2 червня 2008 року у розмірі 5 086 710,38 грн, тобто вимога ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Апеляційний суд правильно відхилив доводи [PERSON] про те, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів у справі №759/15639/13-ц до виконання, оскільки вказана обставина не має правового значення.» Враховуючи викладене, позивач вважає, що пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не позбавляє кредитора права на звернення до суду із позовом в порядку ст.625 ЦК України, оскільки такий пропуск строків не має правового значення для вказаної справи та існує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2008, яким вже була захищена вимога кредитора. Відтак, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків у розмірі 26 335,99 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах періоду загального строку позовної давності з 11.12.2020 по 11.12.2023. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у сумі 134 270,87 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 6943 від 10.12.2023 про сплату судового збору у сумі 2684,00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved