Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

у квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «СК «Євроінс Україна» несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 58 208,83 грн, та з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 74 149,40 грн, а також 10 000,00 грн компенсації завданої моральної шкоди та понесені судові витрати в загальному розмірі 18 922,40 грн. На мотивування позовних вимог позивач вказує, що 12.12.2023 року о 09 год. 00 хв. на [ADDRESS] відбулася ДТП за участю належного йому транспортного засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після настання вказаної ДТП, водії склали спільне повідомлення про ДТП (Європротокол). При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , на момент вказаної ДТП була застрахована ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу № АР3180628. Позивач, зауважує, що звернувся до ПАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак страховиком виплачено лише його частину, в розмірі 13 492,39 грн. Також [PERSON] вказує, що з метою встановлення дійсного розміру заподіяного збитку, замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , у оцінювача ФОП [PERSON] , за результатом якого складено Звіт № 148/02-24 від 09.02.2024 року, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , склала 71 701,22 грн, тому, вважає, що з ПАТ «СК «Євроінс Україна» підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування в розмірі 58 208,83 грн, яка вираховується як різниця між 71 701,22 грн (належний розмір страхового відшкодування) та 13 492,39 грн (сплачене страхове відшкодування). Крім того, позивач зазначає, що оскільки відповідно до Звіту № 148/02-24 від 09.02.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , склала 145 850,62 грн, тому з відповідача [PERSON] на його користь підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди та належним страховим відшкодуванням у розмірі 74 149,40 грн, з розрахунку 145 850,62 грн (розмір збитку)-71 701,22 грн (належне страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу). Також [PERSON] вказує, що протиправними діями [PERSON] , внаслідок яких пошкоджено транспортний засіб «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована в розмірі 10 000,00 грн. На підставі зазначеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 16.04.2024 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 46). 17.05.2024 року до суду від відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому представник Пилипець А.Ю. просить у позові відмовити, посилаючись на те, що страховиком організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт та здійснено страхову виплату відповідно до законодавства. 17.05.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому остання просить у позові відмовити, зазначаючи, що огляд належного позивачу транспортного засобу ФОП [PERSON] здійснив без її участі та описав пошкодження, які не відносяться до вказаної ДТП; позивач не мав права складати Європротокол, оскільки його автомобіль станом на 12.12.2023 року не був забезпечений; моральної шкоди позивачу не заподіяла, оскільки належний [PERSON] після ДТП був на ходу та вільно експлуатувався, при цьому, вона усіляко сприяла позивачу в отриманні страхової виплати. 29.05.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на вказаний позов відповідача [PERSON] , в якому адвокат Конюшко Д.Б. вказує, що Звіт № 148/02-24 від 09.02.2024 року складено оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво, а повідомлення заінтересованих осіб про проведення огляду транспортного засобу не є обов`язковим. 10.06.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив представника позивача, які аналогічні за змістом поданому раніше відзиву на вказаний позов. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР3180628, ПАТ «СК «Євроінс Україна» є страховиком, а забезпеченим є транспортний засіб марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] . 12.12.2023 року о 09.00 год. на [ADDRESS], сталася ДТП - зіткнення автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , та автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. За наслідками вказаної ДТП обома учасниками пригоди заповнене повідомлення про ДТП (Європротокол) від 12.12.2023 року, у якому, зокрема, міститься інформація про водіїв, їх транспортні засоби, зазначені страхові компанії учасників пригоди з номерами полісів, а також відображена схема пригоди, її обставини та вказано пояснення схеми. При цьому, в повідомленні про ДТП (Європротоколі) зазначено, що водій [PERSON] визнала вину у вчиненні ДТП. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 34 Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Після дорожньо-транспортної пригоди, 18.12.2023 року експертом проведено огляд пошкодженого транспортного засобу автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , за участі власника [PERSON] , яким здійснено перелік назв деталей та опис пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, що сталося [INFO] . Відповідно до Звіту № 32676 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» 30.01.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки (12.12.2023 року) становить 17 549,60 грн (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування); вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ 14 435,87 грн, без урахування ПДВ 13 492,39 грн. Сторонами визнається та не заперечується, що позивачу виплачено страхове відшкодування згідно акта № 140834 від 18.12.2023 року в розмірі 13 492,39 грн. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що страховою компанією на підставі протоколу (акта) огляду транспортного засобу від 18.12.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування, розмір та спосіб здійснення якої погоджено із власником пошкодженого транспортного засобу, а отже, страхова компанія виконала домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування передбаченому п. 36.2 ст. 36 Закону. Отже, [PERSON] скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а ПАТ «СК «Євроінс Україна» забезпечило реалізацію права власника пошкодженого автомобіля на отримання страхового відшкодування. Однак, позивачем самостійно здійснено замовлення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] . Так, відповідно до Звіту № 148/02-24 від 09.02.2024 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , виконаного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 145 850,62 грн, а вартість матеріального збитку 71 701,22 грн. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 року в справі № 301/1075/15-ц дійшов висновку, що якщо страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. Отже, з огляду на положення ст. 34 Закону та правові висновки Верховного Суду, а також, враховуючи, що страховик вчасно направив свого представника для визначення розміру збитків, то у позивача були відсутні підстави для залучення оцінювача ФОП [PERSON] . Враховуючи викладене, Звіт № 148/02-24 від 09.02.2024 року не може бути прийнятий судом до уваги. Крім того, наданий позивачем висновок експерта № 148/02-24 від 09.02.2024 року не враховує вимоги нормативно-правових актів з оцінки майна. Зокрема, згідно п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 p., виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. В порушення вказаної норми, виклик представника ПАТ «СК «Євроінс Україна» на огляд оцінювачем ФОП [PERSON] пошкодженого автомобіля - не здійснювався, в той час як огляд ТЗ оцінювачем на замовлення відповідача проводився у присутності власника автомобіля «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] . До того ж, назви деталей та опис пошкоджень, вказаних у протоколі технічного огляду КТЗ, складеним 25.01.2024 року самим лише експертом (оцінювачем) ФОП [PERSON] , не збігається з відповідними переліченими назвами деталей та описом пошкоджень, отриманих автомобілем «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП, що відбулася 12.12.2023 року, вказаними у протоколі (акті) огляду транспортного засобу № 140834 від 18.12.2023 року, який підписано, в тому числі, й позивачем із застереженням про правильність перелічених пошкоджень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «СК «Євроінс Україна» несплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 58 208,83 грн, та з [PERSON] майнової шкоди в розмірі 74 149,40 грн не підлягають задоволенню. При цьому, обставини, на які посилається відповідач [PERSON] , зокрема, на те, що позивач не мав права на складення повідомлення про ДТП (Європротоколу), судом не перевіряться, оскільки питання щодо визнання випадку, що мав місце 12.12.2023 о 09.00 год. на [ADDRESS], страховим, не є предметом вказаного спору. Поряд із цим, позивачем ставиться питання про компенсацію завданої моральної шкоди, яку останній оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що дійсно майно позивача пошкоджено внаслідок ДТП, однак, доказів того, що внаслідок такого пошкодження майна, позивач переніс сильні душевні страждання, і, що вони викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу чи неможливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, які можна було б оцінити в 10 000,00 грн, не наведено. При цьому, суд, вважає, достатнім стягнення на користь позивача компенсації завданої моральної шкоди, в розмірі 1 000,00 грн, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року в справі № 752/17832/14-ц). Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення За приписами ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. В ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 року в справі № 909/452/19, 02.11.2020 року в справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 року в справі № 923/1121/17. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивачем були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 26/02/24-ЮП/IL від 14.02.2024 року; акт виконаних робіт № 1 до договору № 26/02/24-ЮП/IL від 14.02.2024 року, відповідно до якого виконано та прийнято роботи (послуги) на загальну суму 12 000,00 грн, з яких по 1 600,00 грн (по 1 год) - вартість юридичної консультації та вивчення документів кожна та складання та підготовка до суду позовної заяви 8 800,00 грн (5 год). Відповідачем [PERSON] надано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, які зводяться до того, що жодних доказів про витрачений адвокатом час на надання послуг, їх обсяг та вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість) матеріали справи не містять, розмір витрат 12 000,00 грн не доведений належними доказами. Окрім того, заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним з ціною позову, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу, необґрунтованою, при цьому понесення таких витрат не підтверджено належними доказами. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу наведених положень чинного законодавства, суд вважає розмір заявлених позивачем витрат неспівмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат. Враховуючи наведене, складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір до 6 000,00 грн. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 2 422,40 грн, тобто по 1 211,20 грн за кожну позовну вимогу. Таким чином, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди (10,00 %) на користь позивача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування судових витрат 721,12 грн=((6000,00 грн+1 211,20 грн)х10,00 %). Витрати позивача на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 4 500,00 грн відшкодуванню не підлягають, оскільки Звіт № 148/02-24 від 09.02.2024 року ФОП [PERSON] не враховано судом як доказ, при цьому в частині заявлених на його підставі позовних вимог відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial