Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 06 березня 2023 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 347 089 (триста сорок сім тисяч вісімдесят дев`ять гривень) 63 копійок, яка складається з: 245 820, 20 грн. інфляційних втрат кредитора; 101 269, 43 грн. 3 % річних за користування коштами. Позовна заява обґрунтована тим, що 18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД07/07/2008/840-К/385, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 92 722,00 доларів США строком до 16 липня 2027 року. 18 липня 2008 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безульою О. М. та зареєстрований в реєстрі за №1874. Також, 18 липня 2008 року між та [PERSON] було укладено договір поруки №ОД07/07/2008/840-П/385, за яким остання поручилась перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 04 жовтня 2012 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2/1522/8619/11 позов ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 1 124 189, 20 грн. (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень) 20 копійок, з яких: заборгованість по кредиту 91 725, 27 доларів США, що еквівалентно 730 903, 64 грн.; заборгованість по відсоткам 32 814, 72 доларів США, що еквівалентно 261 480, 81 грн.; пені за порушення строку сплати ануітетного платежу 7268, 73 доларів США, що еквівалентно 57 920, 15 грн.; штрафу 9272, 20 доларів США, що еквівалентно 73 884, 60 грн.; Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління судові витрати в розмірі судового збору 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 60,00 грн.; Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління судові витрати в розмірі судового збору 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 60,00 грн. 24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 125. За змістом пункту 186 Додатку №1 до Договору №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року, до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №ОД07/07/2008/840-К/385 від 18.07.2008 року, договором поруки від 18.07.2008 року та іпотечним договором від 18.07.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О. М., рестр. № 1874. Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Консалт Солюшенс» права вимоги за вищевказаними договорами, а отже, ПАТ «КБ «Надра» вибуло із правовідносин за вказаними договорами. Згідно з розрахунком трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року заборгованість відповідачів перед позивачем загалом складає 347\~089, 63 грн. 20 березня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. При цьому, 14.04.2023 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму у розмірі 331 184 (триста тридцять одну тисячу сто вісімдесят чотири гривні) 74 копійки. В подальшому, 17.04.2023 року позивач подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій відмовився від позовних вимог в обсязі 13 380,90 гривень та остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошову суму у розмірі 317\~803,84 гривень, яка складається з: 225 079,05 грн. інфляційних втрат кредитора; 92 724,79 грн. 3 % річних за користування коштами. Позивач стверджує, що протягом всього часу з моменту винесення судового рішення, відповідачі безпідставно користувались та продовжують користуватись коштами, які належать до сплати ТОВ «Консалт Солюшенс», яке являється правонаступником - ПАТ «КБ «Надра», тому, позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідачів грошових коштів, у порядку статті 625 Цивільного кодексу України, а саме інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання рішення суду. 16 листопада 2023 року ухвалою закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 лютого 2024 року судом отримано письмові пояснення по справі від адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни, яка діє в інтересах [PERSON] , в яких просили відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтування зазначеного вказав, що предметом між сторонами кредитного договору є грошові кошти, виражені у доларах США, а отже, передбачені частиною другої статті 625 ЦПК України інфляційні втрати стягненню не підлягають. Крім цього, представник [PERSON] зазначив, що позивач порушив порядок подання до суду доказів. Також, до письмових пояснень представник [PERSON] долучив документи на підтвердження часткової сплати ним заборгованості за рішенням суду. 30 травня 2024 року представник [PERSON] адвокат Нетрушко Д.Г. подала до суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплати нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат. Так, початок карантину - 12.03.2020 року (постанова КМУ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 р. № 211). Кінець карантину - 30.06.2023 року (постанова КМУ Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2від 27 червня 2023 р. № 651). Розрахунок заборгованості, який представлений позивачем включає наступний період з березня 2019 року по лютий 2022 року. Представник позивача звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. 02 вересня 2024 року представником [PERSON] адвокатом Нетрушко Д.Г. подано до суду заяву про проведення судового засідання без фіксування судового розгляду у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що\~18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №ОД07/07/2008/840-К/385, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 92 722, 00 доларів США строком до 16 липня 2027 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 18 липня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безульою О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1874. 18 липня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № ОД07/07/2008/840-П/385, за яким [PERSON] поручилась перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. 04 жовтня 2012 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2/1522/8619/11 позов ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 1 124 189,20 грн. (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень) 20 копійок, з яких: заборгованість по кредиту 91 725, 27 доларів США, що еквівалентно 730 903, 64 грн.; заборгованість по відсоткам 32 814,72 доларів США, що еквівалентно 261 480, 81 грн.; пені за порушення строку сплати ануітетного платежу 7268,73 доларів США, що еквівалентно 57 920,15 грн.; штрафу 9 272,20 доларів США, що еквівалентно 73 884,60 грн.; Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління судові витрати в розмірі судового збору 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи у розмірі 60,00 грн.; Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеське регіональне управління судові витрати в розмірі судового збору 850,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 60,00 грн. 24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 125, за змістом якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору. За змістом пункту № 186 Додатку № 1 до Договору №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № ОД07/07/2008/840-К/385 від 18.07.2008 року, договором поруки від 18.07.2008 року та іпотечним договором від 18.07.2008 року. 30 липня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2/1522/8619/11 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 року в цивільній справі № 2/1522/8619/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме: ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Консалт Солюшенс». Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Консалт Солюшенс» права вимоги за вищевказаними договорами, а отже, ПАТ «КБ «Надра» вибуло із правовідносин за вказаними договорами. Враховуючи існування непогашеної заборгованості, позивач, як новий кредитор звернувся до суду з даним позовом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, судом встановлено, що заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед правонаступником ПАТ «КБ «Надра» - ТОВ «Консалт Солюшенс» є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 ЦК\~і\~статті 230 Господарського кодексу України. Судом встановлено, що відповідач мав зобов`язання перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором. Рішенням суду від 04.10.2012 по справі № 2/1522/8619/11 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі філії ПАТ «КБ Надра» Одеське Регіональне управління було задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] \~на користь банку заборгованість за кредитним договором №ОД07/07/2008/840-К/385 від 18.07.2008 в загальному розмірі 1124189,20 грн. (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят девять грн. 20 коп.), з яких: - заборгованість по кредиту 91725.27 доларів США, що еквівалентно 730903,64 грн.; -заборгованість по відсоткам 32814.72 доларів США, що еквівалентно 261480,81 грн.; -пені за порушення строку сплати ануітетного платежу 7268.73 доларів США, що еквівалентно 57920,15 грн.; -штрафу 9272.20 доларів США, що еквівалентно 73884,60 грн. Рішення суду на даний час не виконано. Правонаступником ПАТ КБ «Надра» як кредитора, є ТОВ «Консалт Солюшенс», яке ухвалою суду від 30.07.2020 замінено як сторона стягувача у відповідному виконавчому провадженні. В постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 537/4905/15-ц зазначено, що\~ст. 526 ЦК України\~містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Отже, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не погасив, не виконав рішення суду від 04.10.2012, у правонаступника банку, як кредитора, виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами\~ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Кредитором нараховано 225 079,05 грн. інфляційних втрат кредитора; - 92 724,79 грн. 3 % річних за користування коштами. Верховний суд в своїй постанові від 03\~березня 2021 року по справі №130/2604/18 зазначив наступне: «Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)». Відповідно Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», що набрав законної сили 04.07.2020 р. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Таким чином, на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплатити нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат. До таких висновків приходить і Верховний Суд України та зазначив в своїй постанові від 29 квітня 2024 року по справі №591/3373/21 Разом з тим, суд першої інстанції, при вирішенні позовних вимог про стягнення штрафу, не взяв до уваги зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», що набрали чинності з 04 липня 2020 року. Отже, починаючи з 04 липня 2020 року відсутні правові підстави для нарахування та стягнення, в тому числі за договорами позики укладеними з фізичними особами, неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Початок карантину - 12.03.2020 року (постанова КМУ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 р. № 211). Кінець карантину - 30.06.2023 року (постанова КМУ Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 27 червня 2023 р. № 651). Розрахунок заборгованості, який представлений Позивачем включає наступний період з березня 2019 року по лютий 2022 року. На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», період дії карантину з 12.03.2020 року (початок карантину) по лютий 2022 року (кінець розрахунку заборгованості) не підлягає для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а тому в даній позовній вимозі необхідно відмовити в повному обсязі. Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed