Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Представник позивача\~звернулася до\~суду з позовом, який уточнила (а.с. 45-51, 68-72), в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 1463,82 грн., інфляційні витрати у розмірі 2389,79 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р., стягнути понесені судові витрати, що складаються з розміру сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в 2021 році між [PERSON] та ТОВ "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р. За вказаним договором, позивач бере на себе зобов`язання продавати відповідачу електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором. Відповідач не здійснив розрахунок за придбану енергію у позивача у липні місяці 2023 за розрахунковий період червень 2023 року, у вересні місяці 2023 року за розрахунковий період серпень 2023 року, в жовтні місяці 2023 року за розрахунковий період вересень 2023 року, в листопаді місяці 2023 року за розрахунковий період жовтень 2023 року, в грудні місяці 2023 року за розрахунковий період листопад 2023 року, та як наслідок за Договором рахується заборгованість в розмірі 120840,50 грн. Зазначена заборгованість відповідає підписаним актам приймання-передавання товару (електричної енергії) за відповідні періоди. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 04.03.2024 року представник позивача надала до суду уточнену позовну заяву (а.с. 44-51), відповідно до якої просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на користь [PERSON] заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р., в розмірі 89649,23 грн., пеню у розмірі 14718,09 грн., 3 % річних у розмірі 1429 грн., інфляційні витрати у розмірі 1782,72 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р., стягнути понесені судові витрати, що складаються з розміру сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. 11.04.2024 року представник позивача надала заяву про зміну предмету позову (а.с. 68-72), відповідно якої просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 1463,82 грн., інфляційні витрати у розмірі 2389,79 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р., понесені судові витрати, що складаються з розміру сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. До судового засідання представник позивача не з`явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, на позові наполягала та з урахуванням всіх поданих документів просила позов задовольнити (а.с. 106). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте в установлений ч.7\~ст.178 ЦПК України\~строки подав до суду відзив на позовну заяву з викладеними обґрунтуваннями по справі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с 20-26). 13.02.2024 року представник позивача подала відповідь на відзив (а.с. 34-37), зазначивши письмову позицію, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої заборгованості. 06.03.2024 року представник відповідача надав заяву, та просив закрити провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», в частині стягнення заборгованості в розмірі 31 191,30 грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с. 57-58). 06.03.2024 року від представник відповідача надав заперечення (на відповідь на відзив) та просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 59-64). 22.04.2024 року представником відповідача було надано заперечення на заяву про зміну предмету позову (а.с. 78-80), при цьому просив відмовити у задоволенні заяви про уточнення позовної заяви про стягнення заборгованості. 17.07.2024 року представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, із врахуванням зміни предмету позову (а.с. 87-93). 18.07.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 101-105). Судом, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, в 23.09.2021 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ" укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р., вказаний договір додано в системі «Електронний суд». За вказаним Договором, Позивач бере на себе зобов`язання продавати Відповідачу електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором. Згідно пункту 2.3. Договору споживач має право на отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарствам. Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунковим період є календарний місяць. При цьому, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством здійснюється Відповідачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно п. 4.2 Договору Відповідач повинен перераховувати кошти для оплати проданої Позивачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок Позивача відповідно до заяви-повідомлення з урахуванням відрахувань згідно чинного законодавства України. Згідно п. 4.4 Договору у разі зміни «зеленого» тарифу розрахунки за придбаний Відповідачем обсяг відпущеної приватним домогосподарством електричної енергії у мережу, що перевищує. місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, здійснюються відповідно до встановленого НКРЕКП «зеленого» тарифу. Зміни «зеленого» тарифу не потребують внесення відповідних змін до цього Договору. Відповідно до п. 4.6 Договору Відповідач щомісяця на основі отриманих показів засобу вимірювальної техніки не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, подає Позивачу звіт про покази засобу вимірювальної техніки, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії. Відповідач не здійснив розрахунок за придбану енергію у Позивача у липні місяці 2023 за розрахунковий період червень 2023 року, у вересні місяці 2023 року за розрахунковий період серпень 2023 року, в жовтні місяці 2023 року за розрахунковий період вересень 2023 року, в листопаді місяці 2023 року за розрахунковий період жовтень 2023 року, в грудні місяці 2023 року за розрахунковий період листопад 2023 року, та як наслідок за Договором рахується заборгованість в розмірі 120840,50 грн. Зазначена заборгованість відповідає підписаним актам приймання-передавання товару (електричної енергії) за відповідні періоди. В зв`язку з тим, що Відповідачем було прострочено виконання зобов`язань за Договором, Позивачем на адресу Відповідача засобами електронної пошти в грудні 2023 року було направлено письмову претензію, в якій зазначено про необхідність погашення заборгованості. Відповідачу запропоновано погасити заборгованість на протязі семи днів з дня отримання такої претензії. На підставі частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як зазначено у ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно з частинами 1 та 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом - домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за "зеленим" тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання. Відповідно до статті 1 ЗУ Про альтернативні джерела енергії електрична енергія, вироблена з альтернативних джерел (зокрема сонячна енергія) виробляється на об`єктах альтернативної енергетики (зокрема генеруючі установки приватного домогосподарства) і може виступати товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу; Пунктом 4 частини 5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлений обов`язок для постачальників універсальних послуг купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначалося вище, строк виконання зобов`язання зі сплати вартості проданої електричної енергії встановлений в Договорі. Однак, незважаючи на умови Договору, Відповідач не здійснив оплату вартості проданої Позивачем електричної енергії в терміни визначені Договором Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором. Заперечення позову відповідачем спростовується матеріалами справи. Зокрема, предметом позову,\~який підлягає\~доказуванню є\~розмір заборгованості\~за договором\~купівлі-продажу\~електричної енергії\~за «зеленим»\~тарифом приватним\~домогосподарством №1700\~від 23.09.2021\~року.\~Позивач надав\~суду докази\~щодо наявності\~заборгованості за\~Договором (розрахунок\~заборгованості),\~відповідач,\~в свою,\~чергу,\~не спростував\~надані докази\~щодо цього\~факту.\~ Відповідачем\~розрахунок заборгованості\~не спростований,\~судово-економічні\~експертизи по\~справі не\~призначались. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат необхідно зазначити наступне. Оскільки відповідач грошове зобов`язання належним чином не виконував, то на нараховану заборгованість, яка існувала, станом на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості та до погашення боргу, у відповідності до ст. 625 ЦК України, було нараховано - інфляційні втрати у розмірі 2389,79 грн. та 3% річних у розмірі - 1463,82 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Представник відповідача ТОВ «ООЕК» просить відмовити у задоволенні позову з підстав настання форс-мажорних обставин про які ТОВ «ООЕК» 28 лютого 2022 р. повідомлено своїх контрагентів на офіційному сайті за посиланням: https://ooek.od.ua/uk/news/121/, за укладеними договорами про настання обставин непереробної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно можуть унеможливлювати належне та своєчасне виконання передбачених умовами укладених договорів (контрактів, угод тощо), а також обов`язків визначених законом чи іншими нормативно-правовими актами. Суд погоджується із доводами представника позивача, що викладені у відповіді на відзив, що одне лише посилання на вищевказаний лист ТПП не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та для доведення їх наявності, в якості доказу, необхідно надавати сертифікат ТПП. Згідно із п.п.6.1 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014р., а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів. Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про Торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21. Натомість відповідачем не надано Сертифікату ТПП, отриманого в порядку Регламенту за конкретним зобов`язанням, що випливає із спірного договору. При цьому, надало лише лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією, проте не доведено, що вказані форс-мажорні обставини впливають на відносини з контрагентами за укладеними договорами, які унеможливлюють вчасного погашення заборгованості. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не звертаючи увагу, що за його позицією зараз існують форс-мажорні обставини, після звернення позивача до суду сплачено заборгованість по укладеним Договорам з [PERSON] . Представник позивача також, просить стягнути 10\~000 грн. моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди. Тобто відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17. Практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем на підтверджено понесення ним моральної шкоди, належних та достатніх доказів не надано, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 1000 грн. З приводу заявленої вимоги про стягнення понесених судових витрат, що складаються з розміру сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для надання правничої допомоги та представництва інтересів між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Сергеєв, Боярський і партнери» був укладений Договір №28.03 про надання правової допомоги від 28.12.2023 року (а.с. 73-76). Згідно п. 2 Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №28.03 від 28.12.2023 року гонорар за даним Додатком становить 10 000,00 (десять тисяч) гривень, який сплачується після узгодження акту наданих послуг протягом 60 календарних днів після виставлення рахунку. Судом враховується, що від відповідача в порядку ч.6\~ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн., згідно платіжної інструкції №941 від 17.01.2024 року (а.с. 14). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial