Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 52257,32 гривень. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та Відповідачем було укладено Договір позики №77846796. Вказаний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.07.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 44082,32 грн., з яких: 18000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26082,32 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам вказаного кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 31.05.2023 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач стверджує, що за таких обставин [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договір позики №77846796 в розмірі 44082,32 грн., з яких: 18000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26082,32 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 05.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі Первісний кредитор, ТОВ «ФК «Інвеструм») та Відповідачем було укладено кредитний договір №03488-01/2022. Вказаний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. 31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №3101223 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №3101223 від 31.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 8175 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5175 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам вказаного кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 31.01.2023 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач стверджує, що за таких обставин [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №03488-01/2022 в розмірі 8175 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5175 грн. - сума заборгованості за відсотками.. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.06.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 01.07.2024 року представником відповідача адвокатом Ковальчуком А.А. подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження своїх заперечень проти позову представник відповідача стверджує, що позивачем не доведено належними доказами набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами до [PERSON] , а саме, перехід до позивача прав вимоги за кредитними договорами. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено жодними належними доказами отримання грошових коштів [PERSON] за кредитними договорами, зокрема, не надано жодного бухгалтерського документа на підтвердження видачі позичальнику [PERSON] кредитних коштів, при тому що обов`язок доказування у даному випадку покладений саме на позивача. Також у відзиві зазначається, що заявлена до стягнення сума відсотків за кредитними договорами поза межами строків кредитування є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Також, у відзиві представник відповідача навів орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з розглядом справи. Окрім того, представник позивача у відзиві на позов просить суд поновити пропущений з поважних причин строк подачі відзиву на позовну заяву. Обґрунтовує поважність причини пропуску встановленого судом 15-денного строку тим, що оскільки відповідач у даній справі не є спеціалістом у галузі права та не володіє юридичною освітою, то останньому гарантується право на захист, яке ним було реалізовано шляхом підписання 19.06.2024 року договору про надання правової (правничої) допомоги між клієнтом - [PERSON] та АБ «Ковальчук та Партнери». Суд дійшов висновку про поновлення пропущеного відповідачем 15-денного строку подачі відзиву на позовну заяву, оскільки такий строк пропущений відповідачем з поважних причин, що підтверджується відповідними доказами щодо поважності причин пропуску строку. Суд поновлюючи пропущений відповідачем строк подачі відзиву на позовну заяву, виходить з того, що відповідач, скориставшись своїм право на захист, 19.06.2024 року уклав договір про надання правової допомоги з АБ «Ковальчук та Партнери», після чого 01.07.2024 представником відповідача адвокатом Ковальчуком А.А. подано до суду відзив на позов. Таким чином, строк подачі відзиву на позов представником відповідача не перевищив 15 днів з часу укладення з відповідачем договору про надання правової допомоги. Суд дійшов висновку про поновлення пропущеного відповідачем 15-денного строку подачі відзиву на позовну заяву, оскільки такий строк пропущений відповідачем з поважних причин, що підтверджується відповідними доказами щодо поважності причин пропуску строку. Суд поновлюючи пропущений відповідачем строк подачі відзиву на позовну заяву, виходить з того, що відповідач, скориставшись своїм право на захист, 19.06.2024 року уклав договір про надання правової допомоги з АБ «Ковальчук та Партнери», після чого 01.07.2024 представником відповідача адвокатом Ковальчуком А.А. подано до суду відзив на позов. Таким чином, строк подачі відзиву на позов представником відповідача не перевищив 15 днів з часу укладення з відповідачем договору про надання правової допомоги. У наданій стороною позивача 12.07.2024 року відповіді на відзив представник позивача за довіреністю просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Представник зазначає, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від Первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а твердження Відповідача щодо не доведення Позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Укладання між сторонами кредитних договорів підтверджено належними та допустимими доказами, сторонами договорів узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування. Представник позивача зазначає, що з метою надання вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до Первісного кредитора з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів за укладеними кредитними договорами, які будуть направлені до суду шляхом подання клопотання про доручення доказів. Щодо ненадання позивачем доказів отримання грошових коштів [PERSON] представник позивача зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеними з Первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що Позивач не є первісним кредитором, а дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов кожного з укладених кредитних договорів, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Зазначив, що саме Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, однак будь-яких належних доказів для спростування позивних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», Відповідачем не надано. Щодо витрат відповідача на правничу допомогу представник відповідача зазначає, що заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність справи та її складність є неспівмірною, а також відсутні докази таких витрат, а також розрахунок таких витрат. Представник відповідача 18.07.2024 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. В запереченні представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання грошових коштів за кредитними договорами, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги за кредитними договорами. Представник позивача у судове засідання не прибув, у відповіді на відзив просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, стягнути на користь позивача понесені судові витрати, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Будь-яких інших заяв та клопотань, в тому числі клопотань про доручення доказів до справи, представником позивача до суду не подавалося. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач не погоджується з викладеними позивачем міркуваннями та аргументами, та повністю заперечує їх з підстав, викладених у відзиві, а також у запереченні на відповідь на відзив. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.\~\~Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.\~\~Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.\~\~Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.\~\~Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~\~статтею 64\~\~Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36\~\~Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону\~\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~\~статті 536 ЦК України\~\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали договір позики №77846796 від 26.10.2021, за змістом якого сума позики складає 18000,00 грн., строк позики (строк договору)\~30 днів. Вказаний договір містить умови кредитування, строк договору, інформацію про позичальника та номер карткового рахунку для зарахування кредитних коштів. Підписанням договору [PERSON] підтвердив, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою. В додатку №1 до Договору позики №77846796 від 26.10.2021 року сторонами договору узгоджено обчислення загальну вартість кредиту та реальна річна процентна ставка за договором. Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений кредитний договір в електронній формі. Із копії договору факторингу №14/06/2021 встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Перехід прав вимоги заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників. В преамбулі даного договору факторингу, "Право Вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі Договору Позики. Відповідно до цього ж договору факторингу «Заборгованість» - це грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданою Позикою. До Заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань згідно Договору Позики. Відповідно до Витягу з реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в зазначеному реєстрі міститься інформація стосовно боржника [PERSON] за договором позики №77846796 із зазначенням суми заборгованості в розмірі 44082,32 грн. У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників №11 від 27.10.2023 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Згідно з п. 1, 2 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1\~ст.203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Системний аналіз положень ст.ст. 512, 514 ЦК України свідчить, що відступлення права вимоги можливе лише у зобов`язанні, яке існує на момент укладення договору про відступлення права вимоги (у т.ч. договору факторингу). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів». Разом із тим, з матеріалів справи судом встановлено, що Договір позики №77846796 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 26.10.2021. Натомість, зі змісту п. 1.1. договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 слідує, що Фактор набуває права первісного кредитора за договорами позики, строк оплати по яким настав, тобто за договорами позики, строк виконання зобов`язань за якими настав саме на дату укладення договору факторингу. Таким чином, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» не могло відчужити право вимоги за майбутнім Договором позики №77846796 від 26.10.2021, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 (день укладення договору факторингу №14/06/21), ще не був укладений (не існував). Спірний кредитний договір №77846796 укладено між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та [PERSON] 26.10.2021, тобто після укладання договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Крім того, позивачем не надано до суду повної копії договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Так, в наданій копії договору відсутнє повне викладення Розділу 1 «Предмет договору», відсутній Розділ 2 договору факторингу, частково викладений Розділ 4 «Передача документації», відсутні Розділи 5, 6, 7, 8, частково викладений Розділ 9 договору факторингу. Таким чином, копія наданого суду договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 є неповною та не відображає усіх його істотних та інших умов. Зокрема, позивачем не надано до суду копії відповідних пунктів договору, в яких визначені термін дії, зміна та припинення договору. Тим самим не доведено дату закінчення дії договору, тобто можливість ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 27.10.2023 року передавати окремими реєстрами ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами. Долучена до позовної заява додаткових угода №12 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не відображає строку дії договору факторингу, зміну умов та його припинення. Із наведеного слідує, що у ТОВ «ФК «ЄАПБ» не виникло право вимоги до відповідача за договором позики №77846796 від 26.10.2021. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені вище обставини, позивачем не доведено перехід права вимоги за договором позики №77846796 від 26.10.2021 до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №77846796 від 26.10.2021 слід відмовити. Також судом встановлено, що 05.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03488-01/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 1.3. вказаного договору Клієнту надається кредит у розмірі\~3000,00 грн. на строк 30 днів до 03.02.2022, процентна ставка 912,5% річних від суми кредиту з розрахунку 2,50 % на добу. Відповідно до п.п. 1.6. Кредитного договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. В п.7 Кредитного договору зазначені реквізити та підписи сторін Також в додатку №1 до Договору позики № 03488-01/2022 від 05.01.2022 року сторонами договору узгоджено обчислення загальну вартість кредиту та реальна річна процентна ставка за договором. Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що 05.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] був укладений кредитний договір в електронній формі. 31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 310123, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. вказаного Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (цiна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третiх осiб - Боржникiв, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та iншi платежi, право на одержання яких належить Клiєнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників Додатку №1 від 31.01.2023 до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, в зазначеному реєстрі міститься інформація стосовно боржника [PERSON] за договором позики 03488-01/2022 із зазначенням суми заборгованості в розмірі 8175 грн. У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року, підписаного 31.01.2023 року ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» та\~ТОВ «ФК\~«Інвеструм»,\~ТОВ «ФК\~«Інвеструм» передало,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~прийняло Реєстр\~Боржників у\~повному об`ємі\~відповідно до\~умов Договору\~факторингу №31012023 від 31.01.2023 року. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 03488-01/2022 від 05.01.2022, заборгованість за вказаним договором за період з 31.01.2023 по 31.03.2024 складає 8175 грн. Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено кредитний договір № 03488-01/2022 від 05.01.2022, а право грошової вимоги за кредитним договором № 03488-01/2022 від 05.01.2022 позивач набув до відповідача 31.01.2023 року. Суд приходить до висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договорам. Водночас доказів отримання [PERSON] від ТОВ «ФК «Інвеструм» кредитних коштів та відповідно наявності заборгованості перед позивачем матеріали справи не містять. Так, позивачем не доведено належними доказами отримання грошових коштів [PERSON] від «ФК\~«Інвеструм». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд, розглядаючи справу № 755/2284/16-ц (постанова від 11.09.2019 року), у справі № 61/16891/15-ц (постанова від 30.01.2018 р.). Відповідно п. 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Безготівкові розрахунки перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги- доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, інкасового доручення (розпорядження). Електронний розрахунковий документ документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами. З урахуванням викладеного, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документу банком платника. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 03488-01/2022 від 05.01.2022 року. Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що звернувся до первісних кредиторів з електронним запитом про надання копій додаткових доказів перерахування кредитних коштів відповідачу та детальних розрахунків заборгованості, в ході чого первісний кредитор ТОВ «ФК «Інвеструм» надав відповідний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 03488-01/2022 від 05.01.2022. Водночас, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація, яка зазначена в розрахунку заборгованості за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Посилання позивача на ту обставину, що він не є первісним кредитором не звільняє його від доведення належними та допустимими доказами обґрунтування заборгованості за кредитним договором та надання належних доказів. На час розгляду справи позивачем суду таких доказів не надано. Водночас, суд критично оцінює твердження представника позивача щодо того, що відповідачем не надано будь-яких належних доказів для спростування позивних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки відповідач має доступ до зазначеного в кредитному договорі рахунку. Як встановлено вище судом, відповідно до п.п. 1.6. Кредитного договору № 03488-01/2022 від 05.01.2022 кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. В пункті 7 вказаного Кредитного договору зазначені реквізити та підписи сторін. Водночас, в п.7 Кредитного договору графа «Рахунок позичальника №:» є незаповненою, а текст кредитного договору 03488-01/2022 від 05.01.2022 не містить жодних платіжних реквізитів банківської картки позичальника чи рахунку для перерахування кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» позичальнику [PERSON] кредитних коштів. Не містять реквізитів рахунку позичальника також і інші матеріали справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки в договорі та матеріалах справи відсутні відомості щодо реквізитів банківської картки позичальника чи рахунку для позичальника [PERSON] , на які як стверджує позивач був перераховний кредит відповідачу, а також позивач не надав доказів існування такого рахунку, то у відповідача відсутня можливість надати відповідні виписки для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів від кредитора на такий конкретний рахунок. Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор за договором № 03488-01/2022 від 05.01.2022 не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів в передбаченому договором розмірі 3000 грн. На день розгляду справи будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, або клопотань про їх витребування останній не подавав. Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 03488-01/2022 від 05.01.2022 слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed