Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

31.05.2024 р. до суду надійшла вказана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 07.02.2024 року звернулася до Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Проте, 20.05.2024 р. приватнийн отаріус відмовив їй у видачі свідоцтва у зв`язку із наявними розбіжностями щодо прізвища, яке є у заявника та прізвища, що зазначено у заповіті (спадкоємця), які унеможливлюють встановлення факту належності заповіту заявнику. .Вона вважає, що помилка в написанні прізвища була допущена при складанні заповіту, зазначено Корінь замість Корень. Через такі розбіжності заявниця не може оформити спадщину після смерті спадкодавця, тому просить встановити факт, що заповіт належить їй. Ухвалою суду від 04.06.2024 р. відкрито провадження у справі (а.с.18). Представник заявниці підтримав заяву та просив суд її задовольнити, з підстав зазначених в ній. Представник заінтересованої особи Димерської селищної ради, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань по подавав. Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А., до суду не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також направила копію спадкової справи відносно майна померлого (а.с.24-32). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту) підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частини 1 та пункт 5 частини 2 ст.293 КПК України встановлюють, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За положеннями ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За положеннями ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідності до п.1 ч.2 ст.37 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти. За положеннями п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції №33/5 від 07.04.2005, яка була чинною на час посвідчення заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). За життя [PERSON] 18.05.2016 р. склав заповіт на ім`я [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] 06.10.2023 р. уклала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). 07.02.2024 р. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини відносно майна померлого [PERSON] (а.с. 25). 20.05.2024 р. постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А.було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11). Згідно довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] доглядала та поховала [PERSON] (а.с. 12). Дослідивши заповіт суд встановив, що [PERSON] , який народився [INFO] , проживаючий за адресою [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] склав заповіт, посвідчений 18.05.2016 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Ясногородської сільської ради, реєстровий номер 23 (а.с. 10). Згідно заповіту спадкодавець призначив спадкоємцем усього належного йому на випадок своєї смерті майна [PERSON] . Згідно листа Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, заповіт від імені [PERSON] , посвідчено Ясногородською сільською радою Вишгородського району Київської області, 18.05.2016 р. за реєстровим номером №23. Заповіт на дпнь смерті заповідача не змінено і не скасовано (а.с. 32). У п.71 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Суд також враховує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2021 року справа №692/1164/18 провадження №61-14767св20. Згідно вказаної постанови, розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть та в заповіті на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської радивстановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей1241,1307ЦК Українита посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно достатті 1255 ЦК України.Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 3 липня 2019 р. у справі № 725/2412/15-ц. Матеріали справи не містять відомостей про те, що будь-яка особа оспорює дійсний заповіт чи є інші спадкоємцем за заповітом, чи за законом. Вказане дає можливість дійти висновку, що різне написання прізвища заявниці зумовлено допущеними орфографічними помилками, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту від імені [PERSON] , який помер [INFO] , посвідчений 18.05.2016 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, реєстровий номер 23 . Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved