Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

У травні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ - 14360570, що розташований за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1, розкрити банківську таємницю по рахунку р/р [NUMBER] , код валюти 980 - українська гривня, який належить платнику податків [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), за період з 11.05.2018 по 23.12.2018 у розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування тощо. Мотивуючи подану заяву представник вказує, з метою виконання функцій, передбачених Податковим Кодексом України, зокрема щодо дотримання податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи в Головному управлінні ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділі ДПС (далі - ГУ ДПС у м. Києві) виникла необхідність в отриманні інформації щодо обсягу та обігу коштів на банківських рахунках, відкритих фізичною особою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в установі банку з наданням банківських виписок по відкритому банківському рахунку АТКБ «Приватбанк» у розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування тощо. Ухвалою судді від 10.05.2024 у справі відкрито провадження. Представник заявника подала до суду заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами. Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Заінтересована особа [PERSON] також не з`явилася у судове засідання, про яке повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяви з процесуальних питань не надходили. За приписами частини 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. З наданих матеріалів судом встановлено, що на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п.78.1, ст.78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VI (зі змінами), п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску та загальнообов`язкове державне страхування» від 08 липня 2010 № 2464- VI (зі змінами та доповненнями) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) за періоди 01.01.2017 по 18.12.2018. Згідно ІКС «Податковий блок» встановлено, що платник податків [PERSON] мав розрахунковий рахунок, який відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , а саме, [NUMBER], код валюти 980 - українська гривня, за період з 11.05.2018 по 23.12.2018, по якому не забезпечено надання до перевірки руху коштів. пов`язаних з предметом перевірки. Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі п.п. 20.1.3 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України надіслано запит до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 2773/1/26¬15-24-02-07-08 від 16.02.2024 з проханням надати інформацію про обсяги та обіг коштів в розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування по рахунку [NUMBER], код валюти 980 - українська гривня, за період з 11.05.2018 по 23.12.2018. Пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Разом з тим інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду. (пункт 73.4 статі 73 Податкового кодексу) Однак, АТКБ «Приватбанк» у листі від 21.02.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240221/25008 повідомив, що запитувана інформація є банківською таємницею та не може бути надана. За вимогами ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених пунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску. А також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. У свою чергу повноваження і функції контролюючих органів визначаються Податковим кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України (пункт 41.5 статті 41 ПКУ). Статтею 20 ПКУ передбачено право центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів як контролюючих органів аналізувати фінансовий стан платника податків, що має податковий борг, та стан забезпечення такого боргу податковою заставою (пп.20.1.1- 1 п.20.1), отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (пп. 20.1.3 п. 20.1); отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пп.20.1.5 п. 20.1). Підпункт 20.1.45 п.20.1 ст.20 ПКУ кореспондує право контролюючого органу право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку. Разом з тим, п.61.1 ст.61 ПКУ визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється шляхом, серед іншого, інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. (п.71.1 ст.71 ПКУ). Крім того, згідно з п.63.12 ст.63 ПКУ, інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних. Пунктом 74.3 ст.74 ПКУ визначено, зокрема, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань. Так, діяльність податкових органів безпосередньо пов`язана з необхідністю володіння інформацією, що має конфіденційний чи навіть таємний характер. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (ст. 17 Конституції України). Водночас за вимогами статей 10 і 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, пп.14.1.171 п.14.1 ст.14 ПКУ інформацію визначено відмінним від інформації про фізичну особу видом інформації, а саме як сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами. В свою чергу статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 01.12.2000 №2121-ІІІ визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово- економічний стан клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів тощо. Пунктом 4 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено обов`язок банків розкривати інформацію щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику на його письмову вимогу, але виключно у двох випадках: 1) щодо наявності банківських рахунків, та 2) у випадках та в обсязі, визначених Угодою між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для поліпшення виконання податкових правил й застосування положень Закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (РАТСА) та іншими міжнародними договорами, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами. Таким чином, попри наведену змістовну ідентичність та законодавчо визначену можливість трансформації статусу інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, у статус податкової інформації, з огляду на очевидну неузгодженість вимог пп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 ПКУ та п.4 ч.1 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», неврегулювання у п.4 ч.1 ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» обов`язку банків з розкриття на письмову вимогу центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику інформації щодо операцій за рахунками конкретної юридичної особи, фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності або фізичної особи за певний проміжок часу із зазначенням контрагентів та призначень платежів обмежує оперативність та дієвість реалізації вказаним контролюючим органом функцій, визначених Податковим кодексом України. Заявник вказує, що інформація щодо руху коштів платника податків [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) надасть можливість встановити господарюючих суб`єктів, тобто фактичних кредиторів та дебіторів, які здійснювали фінансово-господарські взаємовідносини з платником податку, і що має істотне значення для встановлення фактичного обігу грошових коштів, а також з метою перевірки щодо своєчасності та повноти сплати податків, зборів до бюджетів та державних цільових фондів і в свою чергу є банківською таємницею. Разом з тим, інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 73.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органам за рішенням суду. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду. (пункт 73.4 статі 73 ПКУ). Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення аналізу щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 348 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у пункті 13 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» № 10 від 30.09. 2011 року, визначено, що при розгляді справ про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, за заявою органу державної податкової служби суду слід звертати увагу, зокрема, на таке. Відсутність у справі рішення (наказу) керівника відповідного органу державної податкової служби про проведення документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної перевірки платника податку не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви (за винятком випадків, коли за обставинами справи це є необхідним і є підставою заяви), оскільки ці документи, як докази у справі, оцінюються судом за правилами статті 212 ЦПК поряд з іншими наданими суду доказами. Враховуючи те, що інформація по рахунку р/р [NUMBER] , код валюти 980 - українська гривня, який належить платнику податків [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), надасть можливість встановити реальний обсяг доходів платника податків та коло господарюючих суб`єктів, тобто фактичних кредиторів та дебіторів, які здійснювали фінансово-господарські взаємовідносини з фізичною особою, що має істотне значення для встановлення фактичного обігу грошових коштів, а також з метою перевірки щодо своєчасності та повноти сплати податків, зборів до бюджетів та державних цільових фондів і в свою чергу є банківською таємницею, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про розкриття такої інформації. У відповідності до частини 3 статті 350 та пункту 6 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved