Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Виклад позиції позивача. ТОВ «ФК "ЄАПБ"» в особі представника Костюшок П.М. звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК "ЄАПБ"» заборгованість за кредитними договором № 2036021 у розмірі 18490,94 грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2036021. 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19102023 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура України» передала ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18490,94 грн, з яких: 7020,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11470,68 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобовязання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 19 жовтня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 2036021 в розмірі 18490,94 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 25 червня 2024 року позов ТОВ «ФК "ЄАПБ"» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК "ЄАПБ"» заборгованість за кредитним договором № 2036021 у розмірі 18490,94 грн. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 20 серпня 2024 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду повідомлялися належним чином, представником позивача та відповідача подані заяви про розгляд справи без їх участі, заяв про відкладення розгляду справи чи неможливості розгляду за їх відсутності не подавали. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що 17 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2036021. Кредитний договір підписано електронним підписом. Відповідно до пункту 1.2. укладеного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10000,00 грн. Пунктом 1.3. договору передбачено, що строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п. 4.2 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до пункту 1.4. договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Крім того, договором передбачено застосування зниженої процентної ставки, яка становить 0,01 % в день (пп. 1.4.1 договору). Згідно з пунктом 1.6. вказаного договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 15700,00 грн., за зниженою ставкою 10030,00 грн. 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19102023 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура України» передала ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18490,94 грн, з яких: 7020,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11470,68 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2036021 від 17 червня 2021 року, заборгованість відповідача становить в сумі 18490,94 грн, з яких: 7020,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11470,68 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договорами № 2036021. Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договорів є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Факт укладення договору № 2036021 належним чином підтверджений, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та відповідачем не заперечується. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Лінеура Україна» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі 10000,00 грн. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Дослідженими доказами також підтверджено укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та «Лінеура Україна» договору факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 року, який за своїми формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства. Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного договору факторингу за відповідачем [PERSON] значиться заборгованість за договором № 2036021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в загальній сумі 18490,94 грн, з яких: 7020,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11470,68 грн - сума заборгованості за відсотками. У заяві про перегляд заочного рішення суми заборгованості по тілу кредиту відповідач не заперечив і не спростував. Отже, кредитна заборгованість за договорам № 2036021 за основним боргом в сумі 7020,26 гривень, на яку позивач набув права вимоги на підставі укладеного договору факторингу №19102023, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. В частині заявлених до стягнення відсотків в сумі 11470,68 грн відповідач висловився за відсутність підстав для їх нарахування та стягнення з огляду на свій статус військовослужбовця, у зв`язку із чим на нього поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У пункті 15 статті 14 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції чинної станом на 01 грудня 2021 року (дату укладення кредитного договору) було визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Нині зазначена норма викладена у такій редакції: «Військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій, учасники бойових дій та прирівняні до них особи, а також батьки військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження військової служби, користуються правом безоплатного проїзду всіма видами міського пасажирського транспорту загального користування (крім таксі) в межах адміністративного району за місцем проживання, залізничного та водного транспорту приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Вони мають право на 50-відсоткову знижку при користуванні міжміським залізничним, повітряним, водним та автомобільним транспортом відповідно до закону». Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Крім цього, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час. Із військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 10 грудня 2020 року за номером наказу № 275 призваний на строкову військову службу у в/ч [NUMBER] військовий квиток містить записи: від 22 січня 2021 року на посаді водій у в/ч [NUMBER] ; від 16 березня 2021 року на посаді стрілець, радіотелефоність у в/ч [NUMBER] ; від 23 квітня 2023 року командир відділення у в/ч [NUMBER] ; від 11 грудня 2023 року у в/ч [NUMBER] , тобто на початок введення військового стану в Україні відповідач проходив військову службу. Згідно посвідчення від 19 травня 2021 року ГУ Національної Гвардії України [PERSON] є ветераном війни- учасником бойових дій. Отже, на момент укладення кредитного договору 17 червня 2021 року року та упродовж усього строку кредитування і по цей час відповідач [PERSON] був і є військовослужбовцем. В Україні на момент укладення договору діяв особливий період і нині триває воєнний стан. Наведені обставини свідчать про те, що на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому відсотки за користування кредитом з нього стягненню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме наявність обґрунтованих та достатніх підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 7020,26 грн. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн судового збору, про що свідчить платіжна інструкція №66639 від 12 квітня 2024 року. Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 7020,26 грн, то відповідно слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 7020,26 *100 % /18490,94 = 38%; 3028*38% / 100 % = 1150,64 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1150,64 грн. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: partial