Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , 03 липня 2023 року, о 19 год. 05 хв., по вул. Народній в с-щі Тересва Тячівського району Закарпатської області, керуючи мінітрактором, номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.1 ПДР, а саме, при зміні напрямку руху непереконався у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Дейво Ланос", номерний знак [NUMBER] , під його керуванням, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, що вина відповідача в порушенні Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП, доведена повністю, оскільки саме його дії, які полягали у виїзді з другорядної дороги на головну, без належного переконання в безпечності маневру, та у не пропуску автомобіля, що рухався по головній дорозі, стали причиною ДТП уякій автомобілі отримали механічні пошкодження. Також у вказаній постанові вказано, що він є потерпілим внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху. Зазначає, що на розгляді Тячівського районного суду Закарпатської області перебувала справа № 307/2865/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, щодо події яка мала місце 03 липня 2023 року, по вул. Народній в с-щі Тересва Тячівського району Закарпатської області. Однак, за результатами розгляду вказаної справи, судом 21 серпня 2023 року було прийнято постанову про закриття провадження по справі про притягнення [PERSON] доа дміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Звертає увагу на те, що 24 листопада 2023 року він звернувся до МТСБУ, з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 03 липня 2023 року. МТСБУ листом від 30 листопада 2023 року проінформувало його, що зазначена шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 02 січня 2024 року він звернувся до НБУ, однак у своїй відповіді Національний банк зазначив, що він має право звернутися до суду стосовно стягнення страхового відшкодування із винуватця дорожньо-транспортної пригоди. З метою визначення вартості матеріального збитку він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON] , яким підготовлено звіт № 15/04/24, за результатами якого визначено вартість матеріального збитку, завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 62 827, 59 гривень. Крім цього зазначає, що був вимушений витрачати свій вільний час на організацію усунення наслідків порушеного його права і був обмежений у можливості користуватися автомобілем, працювати та проводити свій вільний час іншим чином, ніж звичайно, а також зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни його звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань. Виходячи із засад розумності та виваженості, з врахуванням тривалості часу моральних страждань, моральну шкоду оцінює в сумі 10 000 гривень. Просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 62 782 гривень 59 копійок матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 10 000 гривень 00 копійок компенсації за моральну шкоду, 3 500 гривень 00 копійок витрат за проведення грошової оцінки завданих збитків, 7 000 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу та 1 211 гривень 20 копійок сплаченого судового збору. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній та призначено судове засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 03 липня 2023 року, о 19 год. 05 хв., по вул. Народній, в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, керуючи мінітрактором, номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.1 ПДР, а саме, при зміні напрямку руху не переконався у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Дейво Ланос", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в ході чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, за те, що він 03 липня 2023 року, о 19 год. 05 хв., по вул. Народній, в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, керуючи мінітрактором, номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.1 ПДР, а саме, при зміні напрямку руху не переконався у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Дейво Ланос", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в ході чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.22-23). Із листа МТСБУ від 30 листопада 2023 року відомо, що шкода під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 липня 2023 року, о 19 год. 05 хв., по вул. Народній, в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, за участю мінітрактора, номерний знак [NUMBER] , та автомобіля "Дейво Ланос", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 13-14). Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON] № 15/04/2024 від 12 квітня 2024 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Daewoo Lanos Т13110", номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, яка мала місце 03 липня 2023 року, становить 62 827 грн. 59 коп. (а.с. 45-67). Відповідно до акту надання правової допомоги від 26 серпня 2024 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 15 травня 2024 року, вартість правничої допомоги становить 7 000 грн. (а.с. 85). V. Оцінка Суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях У ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка передбачає підстави звільнення від доказування, зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистою немайнового або майновою права та інтересу. Згідно ч.1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволення, і з відповідача в користь позивача слід стягнути шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля, в сумі 62 782 грн. 59 коп. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідженими у суді матеріалами справи незаперечно встановлено, що з участю відповідача сталася ДТП, внаслідок чого було пошкоджено майно, що належить позивачу. Очевидно, що позивач переніс і душевні страждання, нервовий стрес, переживання, оскільки, внаслідок пошкодження автомобіля він не міг ним користуватися, змушений був змінювати звичайний ритм свого життя, витрачав час на поновлення своїх прав, а тому, суд вважає, що в цій частині, позов підлягає до часткового задоволення, і достатньою сумою, яка здатна компенсувати моральні страждання позивача, є сума у розмірі 8 000 гривень, виходячи із характеру, тривалості страждань та негативних наслідків, розумності та справедливості. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним витрати з сплати судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. та стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України1 211 грн. 20 коп. судового збору (за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди). Крім цього, з відповідача в користь позивача слід стягнути 3 500 грн. 00 коп. за проведення звіту про визначення вартості матеріального збитку. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 7 000 грн. 00 коп. витрат за надання правничої допомоги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial