Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

У травні 20243 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 21 жовтня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської бласті від 18 лютого 2020 року було розірвано. З відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. На підставі судового наказу, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 26 грудня 2019 року, з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти сплачує не регулярно, допускаючи заборгованість, яка у період з червня 2021 року по липень 2023 року складає 132740,93 грн. Також судовим рішенням з відповідача стягнуто пеню у розмірі 132740,93 грн, що відповідає сумі основного боргу по аліментам за вказаний період. Донька потребувала втручання лікаря-ортодонта для лікування прикусу зубів, шляхом встановлення брекет-системи на зуби, у зв"язку з тим, що проблеми з зубами суттєво впливають на здоров"я дитини, її самопочуття та самооцінку. На встановлення та придбання брекет-системи в січні 2024 року вона витратила 41000,00 грн. Позивач зазначає, що відповідачем добровільно не відшкодовуються додаткові витрати на дитину понесені на лікування, тому виходячи з рівності обов`язку батьків нести додаткові витрати на дитину вважає, що відповідач повинен сплатити половину вартості вказаних послуг, що становить 20500,00 грн. Оскільки відповідач є працездатним, наразі проходить військову службу в ЗСУ, де отримує грошове забезпечення та інші додаткові виплати, інших утриманців не має, а тому має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину. Тому, для вирішення незапланованих додаткових витрат, пов`язаних з фізичним та моральним розвитком доньки, забезпечення належного лікування, вона вимушена звернутися до суду. З цих підстав, просить суд стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат на лікування доньки у розмірі 20500,00 грн. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву від 28 червня 2024 року, відповідач позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів цільового використання аліментів та докази належно і дійсно наданої медичної послуги, які передбачені нормами законодавства. Зазначив, що аліменти він сплачує щомісячно та станом на 31 травня 2024 року заборгованості зі сплати аліментів він не має. Акт наданих робіт за послуги складений 20 січня 2024 року, тоді як в грудні 2023 року він сплатив позивачці 82539,40 грн, що вдвічі перевищує суму, що витрачена позивачкою. Крім того зазначає, що позивачкою не надано виписки є ЄСОЗ на підтвердження звернення та надання медичних послуг, а також не надано медичної ліцензії установи, яка надає вказані послуги. Чек на оплату послуг, доданий позивачкою, не відповідає вимогам закону та не може бути врахований. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив від 18 липня 2024 року, позивачка просила відхилити доводи відповідача та врахувати, що старшим державним відносно останнього було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 67837,84 грн через наявну заборгованість по сплаті аліментів понад 3 роки, який до цього часу не сплачено. Крім того, пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 132740,93 грн за рішенням суду відповідачем також не сплачено. З приводу зауважень відповідача щодо цільового використання аліментів, зазначає що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування за заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів). Відповідно до доводів відповідача щодо ліцензування діяльності медичної установи ТОВ "СК "АСТОРІЯ", яка надавала медичні послуги щодо лікування доньки, вказала що діяльність вказаної установи зареєстровано у встановленому законом порядку. Відносно зауважень щодо наданого товарного чеку, як доказу оплати наданої медичної послуги, вважає їх безпідставними, оскільки наданий нею товарний чек відповідає вимогам відповідно до Положень про форму та зміст розрахункових документів. \~ \~ \~ \~У запереченнях від 01 липня 2024 року, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає\~можливим проводити\~розгляд справи\~за відсутності\~сторін, на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 21). З 21 жовтня 2008 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області 18 лютого 2020 року (а.с. 9-12). Позивачка разом з дитиною зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , що стверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 7-8). Відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). За судовим наказом, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 26 грудня 2019 року, з відповідача на користь позивачки утримуються аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15). За даними медичної карти ортодонтичного пацієнта, заведеної лікарем стоматологічної клініки "Асторія" (Astoria Dental Clinic, м. Миколаїв, вул.\~Нікольська, 7), у доньки сторін діагностовано: "дистальний прикус, скупченість зубів" (а.с. 27-30). Згідно копії акту виконаних робіт від 20 січня 2024 року стоматологічної клініки "Асторія", доньці сторін встановлена брекет система 1 щелепа: самолігуюча металева на загальну суму 40000,00 грн (2 шт. х 20000,0 грн) та ортодонтичні накладки на суму 1000,00 грн, а всього 41000,00 грн (а.с. 26). Товарним чеком виданим стоматологічною клінікою "Асторія" від 20 січня 2024 року, підтверджено що позивачкою на встановлення та придбання брекитної системи сплачено 41000,00 грн (а.с. 25). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.. Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Слід зазначити, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Як стверджується медичною картою ортодонтичного пацієнта, підставою для встановлення брекет системи для неповнолітньої [PERSON] , є встановлений в останньої діагноз дистальний прикус, скупчення зубів. Суд погоджується, що понесені позивачкою витрати на лікування є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України, оскільки [PERSON] потребувала ортодонтичного лікування. Ці витрати, на переконання суду, викликані особливими обставинами та є виправданими в умовах сьогодення для забезпечення належного розвитку дитини. За наведеного, в усіх наведених вище витратах позивача на дитину зобов`язаний брати участь батько на підставі статті 185 СК України та зважаючи на положення статті 141 цього Кодексу та вимоги статті 12 Закону України "Про охорону дитинства". З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, щодо понесених позивачкою додаткових витрат на дитину [PERSON] , судом встановлено, що позивачка понесла вказані витрати на загальну суму 41000,00 грн. Доводи відповідача з приводу сплату ним в грудні 2023 року на користь позивачки 82539,40 грн та відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 травня 2024 року суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданого ним розрахунку заборгованості, вбачається що останній аліменти сплачував нерегулярно та не в повному обсязі. У період з лютого 2022 року по серпень 2023 року відповідач аліменти не сплачував взагалі, допустивши станом на вересень 2023 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого првадження у розмірі 92229,32 грн (а.с. 53-54). Вказане дає підстави дійти висновку, що кошти в грудні 2023 року у розмірі 82539,40 грн сплачено відповідачем в рахунок дійсної на той час існуючої заборгованості по сплаті аліментів. А таким чином, вказані кошти не можуть бути враховані як додаткові кошти на утримання дитини. Факт неналежного виконання відповідачем зобов"язання по сплаті аліментів підтверджується наданими стороною позивача доказами, зокрема постановою старшого державного виконавця Першого відділу держаної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ваніна Я.В. від 14 веерсня 2023 року, якою накладено штраф на відповідача у розмірі 67837,84 грн за заборгованість по сплаті аліментів понад 3 роки (а.с. 69). Крім того, заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2023 року стягнуто з відповідача на користь позивачки пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 31 березня 2021 року по 31 липня 2023 року у розмірі 132740,93 грн (а.с. 16-20). З приводу посилань відповідача щодо відсутності доказів належно і дійсно наданої медичної послуги, зокрема ліцензування медичної установи, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17 липня 2024 року, ТОВ "Стоматологічна клініка "АСТОРІЯ" зареєстровано в реєстрі 10 лютого 2011 року. Види діяльності: основний - стоматологічна практика; додаткові - загальна медична практика, інша діяльність у сфері охорони здоров"я (а.с. 70). Наказом Міністерства охорони здоров"я України від 21 січня 2022 року №\~138 "Про ліцензування медичної практики" ТОВ "Стоматологічна клініка "АСТОРІЯ" видано ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (а.с. 73). Згідно з вимогами ст. 141, 180 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. В зв`язку з чим, суд вважає, що вищевказані додаткові витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках. Суд враховує, що відповідач є працездатного віку, обставин які б виключали можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, не встановлено, а відтак спроможний сплатити половину понесених позивачкою додаткових витрат на дочку [PERSON] . Окрім того, виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, приймаючи до уваги положення ст. 185 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , одноразово в сумі 20500,00 грн. Приймаючи до уваги, що позивачка при подачі до суду позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, ст.ст. 4, 5 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved