Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Позивач, МТСБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 24.08.2022 року о 13 год. 45 хв. у м. Дніпро, пров. Парусний, 18Б, водій [PERSON] (далі - Відповідач) керуючи автомобілем «SUBARU», д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент настання ДПТ цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО», що підтверджується полісом серії АР 5884419 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору страхування на момент ДТП не сплив. У свою чергу цивільно - правова відповідальністьвідповідача не була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З метою отримання відшкодування потерпіла особа звернулася 29.09.2022 року до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. За результатами звернення потерпілої та розгляду її заяви, позивачем було відкрито регресну справу № 86770. 21.11.2022 року судовим експертом Пилипенком Олександром Степановичем було складено Висновок експерта з автотоварозначого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 236С22. За результатами Висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 8 965 грн. 31 коп. з урахування ПДВ. Далі позивач зазначає, що виконуючи вимоги ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та на підставі довідки № 1 від 23.12.2022 року та наказу № 3/13046 від 26.12.2022 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України прийняло рішення про відшкодування шкоди потерпілій у загальному розмірі 8 965 грн. 31 коп. Крім того, МТСБУ сплатило витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 2 010 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 936374 від 29.11.2022 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодовує МТСБУ вказані понесені витрати, то позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у загальному розмірі 10 975 грн. 31 коп. та судові витрати у вигляду судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у відкрите судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання свої позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач також у відкрите судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 24.08.2022 року о 13 год. 45 хв. у м. Дніпро, пров. Парусний, 18Б, водій [PERSON] (далі - Відповідач) керуючи автомобілем «SUBARU», д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Матеріалами справи також підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 року винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 236С22, завданого транспортному засобу «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] , на момент пошкодження становить 8 965 грн. 31 коп. Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП полісом № АР 5884419 з терміном дії з 22.09.2021 року по 21.09.2022 року, оформленим на автомобіль «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] , була застрахована цивільно-правова відповідальність власника такого транспортного засобу. Доказів того, що відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів матеріали справи не містять. Як встановлено судом, 29.09.2022 року володілець транспортного засобу «OPEL VIVARO», д/н [NUMBER] , скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 3/13046 від 26.12.2022 року, позивач відповідним платіжним дорученнями № 1031812 від 27.12.2022 року сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 8 965 грн. 31 коп. Судом також встановлено, що скориставшись послугами ФОП [PERSON] позивачем була організована оцінка визначення розміру завданих збитків, збір необхідних документів, про що свідчить розрахунок та платіжна інструкція № 936374 від 29.11.2022 року на суму 2 010 грн. 00 коп. Оскільки відповідач у досудовому порядку на звернення позивача щодо відшкодування понесених ним виплат не відреагував, такі виплати не компенсував, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено судом, вищевказаною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 року винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм матеріального закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, а відповідачем не оспорюється те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди такий учасник справи не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відтак не виконав законодавчо покладений на нього обов`язок. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки відповідач є винним у вчиненні вказаного ДТП, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування саме у розмірі 8 965 грн. 31 коп. Саме такий розмір страхового відшкодування було сплачено позивачем за платіжною інструкцією № 1031812 від 27.12.2022 року на рахунок АТ КБ «Приватбанк». Зазначення у призначенні платежу у такому платіжному документі «виплата по справі № 86770, згідно наказу № 3/13046 від 26.12.2022 р., т.з. [NUMBER] дає суду обґрунтовані підстави вважати, що вказана сума була виплачена позивачем саме в порядку відшкодування завданої шкоди власнику транспортного засобу [PERSON] на її рахунок у банківській установі. Так, відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок збитків, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі пошкодження не були завдані внаслідок означеної ДТП. Відтак вимоги Позивача про відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних з регламентною виплатою є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства. Одночасно із цим, суд не може погодитися із доводами сторони позивача в частині стягнення з відповідача витрат у сумі 2 010 грн. 00 коп., сплачених позивачем ФОП « [PERSON] » за послуги аваркома (експерта) по справі № 86770, згідно рах. № 196 від 21.11.2022 року, т.з. [NUMBER]. Суд зазначає, що за своєю природою такі витрати не відносяться до страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Адже, згідно положень положення п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Одночасно із цим матеріальним законом не передбачено право на компенсацію вказаних витрат в порядку регресу, і закон такі витрати не розглядає як складову страхового відшкодування. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зокрема, суд стягує із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі 8 965 грн. 31 коп., як суму страхового відшкодування, а в стягненні суми у розмірі 2 010 грн. 00 коп. витрат на послуги за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілої, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2 473 грн. 46 коп. (8 965 грн. 31 коп. х 3 028 грн. 00 коп. : 10 975 грн. 31 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial