Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

В березні 2024 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просить тлумачити зміст заповіту, складеного заповідачем [PERSON] , посвідченим 23.03.2009 року секретарем виконавчого комітету Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Сабайдаш Н. Д., зареєстрований в реєстрі за № 12, як такий, що містить інформацію, про те, що до складу спадкового майна [PERSON] відноситься земельна ділянка площею 2,81 га, з кадастровим номером 0524886600:02:002:0107, розташована на території Скаржинецької сільської ради, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ВН, виданий 04.09.2001 року. Позов мотивований тим, що 23 березня 2009 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Скаржинецької сільської ради Хмільницького району [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №12, згідно із яким належну земельну ділянку (пай) та майновий пай вона заповіла [PERSON] .. 04 вересня 2001 року, [PERSON] видано державний акт на право власності на землю, згідно із яким їй передано у приватну власність земельну ділянку, яка розміщена на території Скаржинецької сільської ради площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт серії ВН, зареєстрований в Князі записів державних актів про право власності на землю за №151 24.09.2018 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно в державному реєстрі прав власності здійснена реєстрація прав власності на земельну ділянку під кадастровим номером 0524886600:02:002:0107 на власника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). [INFO] [PERSON] померла. На день її смерті, залишений нею заповіт був чинний. Позивач є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 14.07.2022 року приватним нотаріусом Горщинською Ю. П. на підставі заяви відповідача про прийняття спадщини за законом, заведено спадкову справу №57/2022 щодо майна померлої [PERSON] . Аналогічна заява позивача про прийняття спадщини за заповітом приєднана до цієї ж спадкової справи. Приватним нотаріусом Горщинською Ю. П. при наданні правової оцінки заповіту складеного [PERSON] встановлено, що зі змісту заповіту не можливо з`ясувати, яке саме майно заповідане та роз`яснила про необхідність його тлумачення. Зміст заповіту [PERSON] , як одностороннього правочину, в якому вона бажала виразити свою волю щодо належного їй спадкового майна після смерті містить нечіткі, неповні характеристики предмету заповіту (спадкового майна), оскільки в заповіті зазначається, що заповідається земельна частка (пай), тобто дане формулювання є не повним щодо характеристик спадкового майна: розміру ділянки, й знаходження, кадастровий номер тощо, що, відповідно, дає підстави вважати про необхідність тлумачення даного правочину, зокрема у судовому порядку. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача шодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (Постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №335/9398/16-ц). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обгрунтовуючи свою позицію щодо тлумачення предмету заповіту, позивач звертає увагу на історію виникнення у спадкодавця права на земельну частку (пай), як буквально зазначено у заповіті, а в подальшому право на земель ділянку, виділену в натурі з істотними характеристиками, кадастровими та реєстровим номером. Ще в середині 1990-х років було прийняте рішення про розподіл земель КСП серед членів, зокрема пенсіонерів, які раніше працювали на таких підприємствах залишалися його членами на час розподілу (або вийшли на пенсію раніше, адже одним з основних принципів, за яким визначалася участь в паюванні, - трудова участь у КСП). На виконання цієї політики видано було Указ Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи y сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року, № 666/94 та Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 8 серпня 1995 року, № 720/95. Саме ці укази ввели поняття «земельна частка (пай)», а процес розподілу ділянок позначили терміном «паювання» Відповідно до п. 1. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08.08.1995 p №720/95:-«Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного с/г підприємства, о кооперативу, с/г акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натур (на місцевості). Основним завданням паювання було встановлення розміру частки (ділянки), на яку може претендувати кожний власник земельної частки паю (пайщик), - така частка мала бути рівною для всіх учасників паювання в межах одного КСП. Хоча, площа земельної частки (паю) є умовною. У результаті паювання фізичній особі видавався Сертифікат, що і посвідчував її право на частку (пай). Крім того, передбачалося, що у разі виходу такої особи зі складу членів КСП земельна ділянка відводилася в натурі із видачею особі Державного акта. Спрощено процедуру розпаювання і наступного одержання права приватної власності на землі колишніх КСП можна представити в два етапи: 1) видача Сертифікатів. Видача членам КСП та пенсіонерам з їх числа Сертифікатів що підтвержують право на земальну частку (пай). 2) реєстрація права власності на земельну ділянку (раніше - Державних актів, Свідоцтв). Перетворения земельних часток (паїв), права на які посвідчені Сертифікатами, на земельні ділянки з видачею Витягу з Реєстру прав (тобто, обмін паю на земельну ділянку). Отже, спадкодавиця [PERSON] , 1926 року народження, як пенсіонерка певного КСП, була внесена в список осіб які мали право на отримання частки (паю) в розпайованому КСП. Тому предметом заповіту і була зазначена земельна частка (пай). В подальшому з розробленням технічної документації про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), [PERSON] отримала державний акт серія ВН на право приватної власності на земельну ділянку без кадастрового номера площею 2,81 га. Після введення Державного земельного кадастру (відповідно до п 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру), земельній ділянці заповідачки був присвоєний кадастровий номер 0524886600:02:002:0107. Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстроване в реєстрі речових прав 24.09.2018 року на підставі заяви уповноваженої особи [PERSON] (вірогідно з боку орендаря вказаної земельної ділянки). Крім цього, із плану зовнішніх меж земельної ділянки № [NUMBER] , який містить державний акт про право на землю за [PERSON] , вбачається, що вказана земельна ділянка межує із однаковими земельними ділянками: -від А до Б-землі надані гр. [PERSON] -позивачу. -від В до Г-землі надані [PERSON] -дружині позивача. Це підтверджує той факт, що земельна частка (пай) спадкодавиці [PERSON] , як і суміжні з нею земельні ділянки на протязі 2001-2018 року набували додаткових юридично-технічних характеристик: були спочатку земельні частки (паї) у складі розпайованих земель КСП з правовстановлюючим документом - Сертифікатом на земельну частку (пай), потім земельні частки (паї) замінили на земельні ділянки, які були виділені в натурі - Сертифікати замінили на Державні акти, були присвоєні кадастрові номери та право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав. В Заповіті [PERSON] вказано, що заповідається належна [PERSON] земельна частка (пай), тобто ключевим словом тут є «належна». Згідно реєстру речових прав, станом на день відкриття заповіту, за [PERSON] зареєстрована лише одна земельна ділянка з кадастровим номером 0524886600:02:002:0107, та сама, яка в минулому була надана заповідачці як земельна частка (пай). 3 наведених вище думок, підставно стверджувати, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом земельної ділянки з кадастровим номером 0524886600:02:002:0107, яка розміщена на території Скаржинецької сільської ради площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на яку виданий державний акт серії ВН, зареєстрований в Книзі записів державних актів Скаржинецької с/ради про право власності на землю за №151. Ухвалою суду від 11.03.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. 03.04.2024 року на електронну адресу суду отримано клопотання про витребування доказів від позивача представника позивача [PERSON] адвоката Куцого Р. А., в якому просить витребувати в приватного нотаріуса Горщинської Ю. П. ( [ADDRESS] , (04338) 2-20-70; e-mail: [INFO] ) копію спадкової справи № 57/2022 на померлу [PERSON] . 15.05.2024 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області клопотання позивача представника позивача [PERSON] адвоката Куцого Р. А., було задоволено. 28.05.2024 року від приватного нотаріуса Горщинської Ю. П. на запит суду № 149/789/24 №8155/24/1837 від 17.05.2024 щодо розгляду цивільної справи № 149/789/24 було отримано копію спадкової справи № 57/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] .. Відповідно до якої міститься заява [PERSON] в якій було записано, що йому відомо зміст заповіту і він приймає земельну ділянку (пай) та майновий пай. В судовому засіданні представник позивача - адвокат КуцийР. А. повністю підтримав позовні вимоги та вважає, що є всі підстави для задоволення позову, які викладені в позовній заяві та підтвержуються долученими до неї документами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову, надав суду пояснення, що всі витрати пов"язані з похоронами їхньої матері [PERSON] , а також з установкою надгробного пам"ятника були покладені на нього та його сім"ю. Також має сумніви щодо заповіту, складеного від імені їхньої матері [PERSON] 23.03.2024 року, оскільки даний заповіт складався та був зареєстрований без свідків. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка з кадастровим номером 0524886600:02:002:0107, яка розміщена на території Скаржинецької сільської ради площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на яку виданий державний акт серії ВН, виданий 04.09.2001 року, належить [PERSON] (копія на а.с. 11). Також відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН земельна ділянка, яка розташована на території Скаржинецької сільської ради площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] (копія на а. с. 12). Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби. Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Таким чином, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524886600:02:002:0107, яка розміщена на території Скаржинецької сільської ради площею 2,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на яку виданий державний акт серії ВН, виданий 04.09.2001 року, як на день складання заповіту, так і на день відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що її воля полягала у тому, щоб заповісти земельну частку (пай) та майновий пай - [PERSON] . Судові витрати пов"язані з оплатою судового зборуру підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 213, 1216, 1218, 1219, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved