Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

у травні 2024 року МТСБУ звернулося до Дарницького районного суду містаКиєва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 07 листопада 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі втомобілів "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] та "Skoda", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області № 367/8444/21 від 08 грудня 2021 року, винним у ДТП було визнано [PERSON] . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, у зв`язку із чим МТСБУ визначило та відшкодувало заподіяну власнику автомобіля "Daewoo", д.н.з. [NUMBER] шкоду. Згідно звіту № 8285/11/21 вартість відновлюваного ремонту згаданого автомобіля склала 35 858,24 грн. Витрати на збір документів склали 1630,00 грн. Таким чином, МТСБУ просить суд стягнути з відповідача, як винуватця скоєної ДТП, кошти у розмірі 37 488, 24 грн (35 858,24 грн - вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля, 1630,00 грн - витрати на збір документів). Відповіднодо протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. 23 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою від 31 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 17 липня 2024 року на 15:30 год. Судове засідання призначене на 17 липня 2023 року було відкладено на 20 серпня 2024 року на 11:30 год для повторного виклику сторін. В судове засідання 20 серпня 2024 року сторони не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Повістка адресована відповідачу повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 листопада 2021 року о 17:20 год [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , в Київській області в м. Ірпінь, рухаючись по вул. Київській, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Університетської, в порушення вимог п.16.11 ПДР України, не надав переваги в русі автомобілю «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень транспортних засобів, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП України. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 08 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 листопада 2021 року, був пошкоджений автомобіль «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.19). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №385CDRZ (а.с.14). На час скоєння даної ДТП водій автомобіль «Skoda» д.н.з. [NUMBER] не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до звіту № 8285/11/21 про оцінку транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] , склала 35 858, 24 грн (а.с.20-43). Згідно копії платіжної інструкції № 817617 МТСБУ 21 лютого 2022 року перерахувало [PERSON] кошти у розмірі 35 858,24 грн (а.с.46). Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із пунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону Згідно із підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки МТСБУ відшкодувало [PERSON] (потерпілій) завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 35 858, 24 грн, у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] - особи, протиправними діями якої завдано шкоди власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми коштів підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів, які були понесені позивачем на збір документів у розмірі 1630,00 грн, то вона не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачем були понесені вказані витрати у зазначеній ним сумі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача в порядку регресу суми коштів, відшкодованих позивачем потерпілій в ДТП особі, що складає 35 858, 24 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial