Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог: Керівник Вишгородської окружної прокуратури (Далі - Позивач, Прокурор) звернувся до Іванківського районного суду Київської області з цивільним позовом, у якому просив: 1. Усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № У-13-129 в частині затвердження технічної документації з видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та передачу у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1, 6204 га для ведення особистого селянського господарства. 2. Усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, шляхом визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку: серії ЯГ № 178635, на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026, площею 1, 6204 га, виданого 16.11.2007 [PERSON] ; 3. Усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, шляхом повернення на користь Іванківської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 від [PERSON] . 4. Стягнути з Відповідачів на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № У-13-129 «Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України державних актів на право приватної власності на землю в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області» затверджено технічну документацію з видачі громадянам державних актів на право власності на землю в межах с. Страхолісся та передано безкоштовно у власність громадянам України, у тому числі [PERSON] земельну ділянку площею 1,6204 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯГ № 178635 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 площею 1,6204 га. У подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2007 № 5416 відчужила вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . На підставі вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] 16.11.2007 видано державний акт серії ЯГ № 178635 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 площею 1,6204 га. Прокурором встановлено, що передача у приватну власність зазначеної земельної ділянки відбулась з грубим порушенням вимог земельного та водного законодавства, оскільки її відведено за рахунок прибережної смуги Київського водосховища на р. Дніпро. Рух справи: 26.10.2023 позовна заява надійшла до суду. 07.11.2023 позов залишено без руху. 01.12.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків. 01.12.2023 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання, призначене на 24.01.2024, відкладене на 20.02.2024, 07.03.2024, 30.04.2024. 30.04.2024 закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляді по суті на 18.06.2024, яку відкладено на 20.08.2024. Позиції сторін: Представник Відповідача [PERSON] - адвокат Рибченко О.Г., подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований тим, що прокурор не надав суду доказів, які б достовірно свідчили про те, що спірна земельна ділянка накладається на землі водного фонду. Стверджує, що наданий прокурором лист ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» від 28.11.2019 не може бути достовірним доказом того, що при виділенні у 2007 році спірної земельної ділянки, остання накладалась на землі водного фонду, а саме на прибережну смугу Київського водосховища. Доводи прокурора спростовуються наданими представником Відповідача доказами: нотаріально посвідченими поясненнями землевпорядника [PERSON] від 16.11.2020; виготовленою МРКП «Землемір» та затвердженою в установленому законом порядку технічною документацією; позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації від 04.10.2007. Крім цього, сертифікованим землевпорядником проведені інженерно-геодезичні вишукування, відповідно до яких спірна земельна ділянка у 2007 році не накладалась на 100-метрову прибережну смугу. Також, представник Відповідача зазначає, що позовні вимоги прокурора про скасування спірного рішення Страхоліської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на землю є неефективним способом захисту, що підтверджено усталеною практикою Верховного Суду. Прокурор подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що обраний ним спосіб захисту є ефективним, а надані представником Відповідача докази такими, що ґрунтуються на припущеннях. Представник Відповідача направив до суду «Технічний звіт с. Страхолісся Вишгородського району Київської області» від 01.09.2023, про який він зазначав у відзиві на позов. Прокурор подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначив про те, що наданий представником Відповідача Технічний звіт суперечить листу ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», та є недостовірним доказом. Відповідно до відомостей з Googlr Earth станом на травень 2008 року спірні земельні ділянки розташовані на урізі води Київського водосховища на р. Дніпро, що відповідає листу ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг». Встановлені судом обставини та застосовані норми права: Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі фактичні обставини справи: Рішенням Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області V скликання від 08.10.2007 № У-13-129 «Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України Державних актів на право приватної власності на землю в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області» (далі - спірне рішення), крім іншого, вирішено: затвердити технічну документацію з видачі громадянам України державних актів на право власності на землю в межах с. Страхолісся, яким остаточно визначені розміри та площі земельної ділянки (згідно з додатками); передати безкоштовно у власність громадянам України земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих споруд площею, вказаною в додатках, про що зробити запис у книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у власність та зробити відмітки у паспортах громадян або документах, що їх замінюють; доручити МРКП «Землемір» виготовити громадянам України державні акти на право власності на землю. Згідно з додатком до спірного рішення, 13 громадянам України передано у власність земельні ділянки. [PERSON] передано земельну ділянку площею 1, 6204 га в межах с. Страхолісся. Відповідно до листа Іванківської селищної ради від 31.03.2023, рішення про встановлення прибережної смуги поряд із вказаними у запиті земельними ділянками та рішення про зміну їх цільового призначення не приймались. Суд вважає, що, оскільки в матеріалах справи відсутній запит прокурора, на який надано відповідь, безпосередньо у листі Іванківської селищної ради не має посилання на кадастрові номери земельних ділянок тому, дані у вказаному доказі не приймаються судом, у зв`язку з неможливістю встановити належність викладеної інформації до спірних земельних ділянок та визначеного предмета спору. [PERSON] , на підставі спірного рішення Страхоліської сільської ради видано державний акт серії ЯГ № 178635 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 площею 1, 6204 га, розташовану в межах с. Страхолісся для ведення особистого селянського господарства. 16.11.2007, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.10.2007 № 5416 видано державний акт серії ЯГ № 178635 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 площею 1,6204 га, розташовану в межах с. Страхолісся для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 26.11.2019, водний об`єкт, який розташований поряд із земельною ділянкою 3222081400:02:003:0026 це річка Дніпро (Київське водосховище). Згідно з листом БУВР середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 31.03.2023, у відповідь на лист прокуратури від 28.03.2023, відповідно до відкритої інформації в мережі Інтернет, земельні ділянки знаходяться поряд із землями водного фонду р. Дніпро з нормативною прибережною смугою 100 м. Суд не приймає до уваги цей лист, оскільки в матеріалах справи відсутній запит прокурора, на який надано відповідь, тому, неможливо встановити, про які саме земельні ділянки прокурор хотів отримати інформацію. Згідно з листом ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» № 22 від 28.11.2019 з додатками, за результатами проведення геодезичної зйомки, обробленої в програмному забезпеченні GIS-6, встановлення накладання земельних ділянок на 100 метрову зону Київського водосховища, але спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 у вказаному листі не вказана. Відповідно до нотаріально завірених письмових пояснень колишнього директора Макарівського районного комунального підприємства «Землемір» Матвієнка В.П. (період роботи на посаді директора з 2001 по 2008 роки) від 16.11.2020, останній пояснив, що очолюване ним підприємство на підставі ліцензії Держкомзема України від 08.12.2006 займалось виготовленням технічної та проектної організації по відведенню земельних ділянок. На підставі рішення Страхоліської сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації та матеріалів статистичної звітності (форма 6-зем), підприємство у 2007 році виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Страхоліської сільської ради таким громадянам, зокрема, [PERSON] . При винесенні меж в натуру зовнішніх меж земельних ділянок громадянам, визначені ст. 88 Водного кодексу України 100 метрової зони прибережної смуги Київського водосховища були дотримані. Відповідність виготовленої Технічної документації було підтверджено Висновком Державної експертизи землевпорядної документації від 04.10.2007 № 11-27-е, який ґрунтувався на позитивних висновках Іванківського районного управління земельних ресурсів, Іванківського районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, Іванківської районної санітарно-епідеміологічної станції, Державному управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Управлінні культури і туризму, Головному державному управлінні охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у м. Києві та Київській області. Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 04.10.2007 № 11-27е, затвердженим Начальником Головного управління земельних ресурсів у Київській області від 04.10.2007, поданий на державну експертизу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 13 громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно. До цього висновку додана технічна документація, розроблена МРКП «Землемір». Відповідно до висновку Іванківського районного відділу земельних ресурсів Київського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему № 634 від 07.08.2007, розроблений МРКП «Землемір» проект щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок в межах Страхоліської сільської ради, районний відділ погодив цей проект та зазначив,що земельні ділянки повинні використовуватись з дотриманням ст.ст. 91, 103 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель». Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Іванківської районної державної адміністрації № 487 від 08.08.2007, розроблений МРКП «Землемір» проект щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок в межах Страхоліської сільської ради, районний відділ погодив цей проект та зазначив,що земельні ділянки повинні використовуватись з дотриманням ст.ст. 91, 103 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель». Відповідно до наданого представником Відповідача Технічного звіту с. Страхолісся Вишгородського району Київської області «Інженерно-геодезичні вишукування масштабу 1:1000», виконаного ФОП « [PERSON] », позначка урізу води на момент проведення геодезичних робіт становить на рівні 102, 18 м. над рівнем Балтійського моря і щонайменша відстань від кадастрових меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3222081400:02:003:0026 становить мінімум 102, 86 м., а максимум 215, 95 м. Повноваження ФОП « [PERSON] » на виконання Технічного звіту засвідчено свідоцтвом про держану реєстрацію ФОП, кваліфікаційним сертифікатом інженера-землевпорядника, свідоцтвом про підвищення кваліфікації інженера-землевпорядника, спеціальним дозволом на виконання топографічно-геодезичних вишукувань під час воєнного стану. З огляду на встановлені обставини, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу. Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань суду як державної правозахисної інституції суд, здійснюючи правосуддя у сфері земельних правовідносин, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадянина, інтересів юридичних осіб, суспільства і держави. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статі 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 59 ЗК України). За змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Відповідно до положень частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України. Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: - для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; - для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; - для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права: Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21) Прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, тому, обраний ним спосіб захисту порушеного права обраний вірно. Щодо позовних вимог про визнання недійсними рішення Страхоліської сільської ради, визнання недійним державних актів на право власності на земельні ділянки. Звертаючись в суд з позовом, прокурор, крім іншого, просив усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками водного фонду шляхом: визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради від 08.10.2007 № У-13-129 в частині затвердження технічної документації з видачі державного акту на права власності на земельну ділянку та передачі у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,6204 га для ведення особистого селянського господарства; визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку: серії ЯГ № 178635, виданий 16.11.2007 [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026. Усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, шляхом повернення на користь Іванківської територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:02:003:0026 від [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Тому, така вимога не є нерозривно пов`язаною із вимогою про повернення земельної ділянки із незаконного володіння. Позивач-власник саме у справі про повернення земельної ділянки із володіння іншої особи вправі обґрунтовувати незаконність відповідного розпорядження без заявлення вимоги про визнання останнього незаконним і про його скасування, оскільки таке розпорядження за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. З огляду на це, вимога про визнання рішення про передачу земельних ділянок у власність незаконним і про його скасування не впливає на визначення юрисдикції суду за вимогою про витребування земельної ділянки із незаконного володіння іншої особи, ніж та, якої стосувалось зазначене рішення. Такі висновки наведені у постановах ВП ВС від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункти 35-36)), постанові КЦС ВС від 26.01.2022 у справі № 366/3616/17. Крім цього, визнання недійсними державних актів також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння (постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16) Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку у своїй постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18, пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04.06.2019). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20). Разом з цим, звертаючись в суд з позовом в інтересах держави в особі Іванківської територіальної громади, прокурор як позивач, який діє від імені держави, не врахував, що ним пред`явлено позов до Іванківської селищної ради як до Відповідача за вимогою про визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради. Тому, в цій частині вимог, позов фактично пред`явлений державою до самої себе, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 48 ЦПК України. Позивач і Відповідач не можуть збігатись, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. До аналогічних за змістом висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним спірного рішення Страхоліської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Щодо накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду: В обґрунтування цієї позовної вимоги прокурор стверджує, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду, які накладаються на 100-метрову прибережну захисну смугу Київського водосховища. В якості доказів на заявлену позовну вимогу, прокурор надав суду та посилається на: інформацію ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», відображену в листі № 22 від 28.11.2019 з додатками, згідно з якою за результатами проведення геодезичної зйомки, обробленої в програмному забезпеченні GIS-6, встановлення накладання земельних ділянок на 100 метрову зону Київського водосховища, але спірна земельна ділянка у вказаному листі не відображена; лист Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 26.11.2019, водний об`єкт, який розташований поряд із земельною ділянкою 3222081400:02:003:0026 це річка Дніпро (Київське водосховище). Представник відповідача, заперечуючи про накладення спірних земельних ділянок, надав суду та посилається на: нотаріально завірені письмові пояснення колишнього директора Макарівського районного комунального підприємства «Землемір» Матвієнка В.П. (період роботи на посаді директора з 2001 по 2008 роки) від 16.11.2020, згідно з якими земельна ділянка, яка належала [PERSON] у 2007 році не накладалась на землі водного фонду; технічну документацію, розроблену МРКП «Землемір»; висновок державної експертизи землевпорядної документації від 04.10.2007 № 11-27е, затвердженим Начальником Головного управління земельних ресурсів у Київській області від 04.10.2007, згідно з яким поданий на державну експертизу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 13 громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно. висновок Іванківського районного відділу земельних ресурсів Київського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему № 634 від 07.08.2007, згідно з яким розроблений МРКП «Землемір» проект щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок в межах Страхоліської сільської ради, районний відділ погодив цей проект та зазначив,що земельні ділянки повинні використовуватись з дотриманням ст.ст. 91, 103 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель»; висновок відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Іванківської районної державної адміністрації № 487 від 08.08.2007, згідно з яким розроблений МРКП «Землемір» проект щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок в межах Страхоліської сільської ради, районний відділ погодив цей проект та зазначив,що земельні ділянки повинні використовуватись з дотриманням ст.ст. 91, 103 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель»; технічний звіт с. Страхолісся Вишгородського району Київської області «Інженерно-геодезичні вишукування масштабу 1:1000», виконаний ФОП « [PERSON] », відповідно до якого позначка урізу води на момент проведення геодезичних робіт становить на рівні 102, 18 м. над рівнем Балтійського моря і щонайменша відстань від кадастрових меж земельних ділянок з кадастровими номерами, в тому числі № 3222081400:02:003:0026, становить мінімум 102, 86 м., а максимум 215, 95 м. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України) Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд критично оцінює як доказ факту накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду лист Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 26.11.2019, оскільки у листі зазначено, що водний об`єкт, який розташований поряд із земельними ділянками, (що не відносяться до предмету спору) це річка Дніпро (Київське водосховище). При цьому, з листа неможливо встановити, чи є спірні земельні ділянки землями водного фонду, чи накладаються вони на прибережну 100-метрову смугу, тому, такий доказ суд відхиляє. Щодо листа ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» № 22 від 28.11.2019 з додатками, суд зазначає таке. Інформація, наявна в листі є актуальною станом на 2019 рік. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Уріз води - межа води на березі водного об`єкта (берегова лінія) (ст. 1 ВК України) Таким чином, межі земель водного фонду, їх прибережні захисні смуги та розташування по відношенню до них земельних ділянок залежать від урізу води. На відміну від земель лісового фонду, розташування земель водного фонду може змінюватись в залежності як від природних умов (паводок, падіння рівня води у літній період тощо), так і штучно створених (як приклад, підрив окупаційними військами зс рф у 2023 році дамби Каховської ГЕС, внаслідок якої змінено межі розташування земель водного фонду через витік води за встановлені межі водосховища). Тому, вирішуючи питання про усунення перешкод у користуванні державою землями водного фонду та повернення земельних ділянок у розпорядження держави, позивачу в силу ст. 81 ЦПК України необхідно довести, що станом на час передачі земель у приватну власність, такі землі були землями водного фонду. Однак, Позивач зазначає про те, що спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду станом на 2019 рік, при цьому, відомостей про те, що вони належали до земель водного фонду станом на час їх передачі у приватну власність (2007 рік) суду не надано. Разом з цим, відповідно до ч. 6 ст. 87 ВК України порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 5 «Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному Земельним кодексом України, Законами України "Про землеустрій" і Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Відомості про межі водоохоронних зон, прибережних захисних смуг та пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель. При цьому, прокурор не надав суду інформацію з Державного земельного кадастру, з якої вбачалося б те, що спірні земельні ділянки внесені до кадастру з обмеженням у використанні земель. При цьому, як вбачається з наданих представником Відповідача доказів, а саме технічної документації, розробленої МРКП «Землемір», яка погоджена висновками Іванківського районного відділу земельних ресурсів Київського обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему № 634 від 07.08.2007 та відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Іванківської районної державної адміністрації № 487 від 08.08.2007, факт накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду не встановлений. У висновках зазначено про необхідність дотримання обов`язку землекористувачів дотримуватись вимог ст.ст. 91, 103 ЗК України та ст. 35 Закону України «Про охорону земель». При цьому, про обмежень щодо використання спірних земельних ділянок як земель водного фонду у висновках не йдеться. Крім цього, висновком державної експертизи землевпорядної документації від 04.10.2007 № 11-27е, встановлено, що поданий на державну експертизу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 13 громадянам України (у т.ч. [PERSON] ) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції, чинній на час проведення експертизи), обов`язковій державній експертизі підлягають, крім іншого: проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у разі формування земельних ділянок за рахунок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; технічна документація з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Достовірність цього висновку ніким не спростована. Тому, при проведенні експертизи у 2007 році досліджувалось питання про накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, при цьому, затверджений проект землеустрою було оцінено позитивно. Крім того, надані прокурором викопіювання з Державного земельного кадастру, з сервісу Googl Earth, суд вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки на наданих схематичних зображеннях неможливо встановити уріз води, межі спірної земельної ділянки, назву населеного пункту до якого відноситься ці викопіювання, назву водного об`єкту. Разом з цим, відповідно до технічного звіт с. Страхолісся Вишгородського району Київської області «Інженерно-геодезичні вишукування масштабу 1:1000», позначка урізу води на момент проведення геодезичних робіт становить на рівні 102, 18 м. над рівнем Балтійського моря і щонайменша відстань від кадастрових меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3222081400:02:003:0026 становить мінімум 102, 86 м., а максимум 215, 95 м. Технічний звіт виконано 01.09.2023, що виключає накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду. Доводи прокурора про недопустимість цього технічного звіту суд вважає необґрунтованими належними доказами. Прокурор зазначає, що з технічного звіту не вбачається межа прибережної захисної смуги Київського водосховища, що спростовується мотивувальною частиною технічного звіту. Таким чином, стороною позивача не доведено, а стороною відповідача спростовано факт перебування спірних земельних ділянок в межах водного фонду, тому, відсутні підстави для їх повернення з володіння Відповідачів на користь держави. Судовий збір: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed