Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

22.04.2024 року позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСББ «Весна» заборгованість за оплату житлово-комунальні послуги у розмірі 243 242,17 грн, індексу інфляції - 35 368,07 грн, 3% річних - 13 591,88 грн; пені - 18 828,57 грн, що загалом складає 311 030,70 грн, а також судовий збір та понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.07.2000 року протоколом №31 установчих зборів співвласників будинку по [ADDRESS] створено ОСББ «Весна», яке являється балансоутримувачем будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] . [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] , яка являється дружиною [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. Відповідачі протягом тривалого часу не сплачують в добровільному порядку встановлені Статутом за Законом платежі у зв`язку із чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року по справі №759/7958/21 було стягнено з відповідачів суму заборгованості у розмірі 107 969,42 грн, проте в подальшому в період з 01.03.2021 року по 31.03.2014 року відповідачі не сплачували заборгованість, внаслідок чого станом на 31.03.2024 року у них утворилася заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, теплопостачання, послуги утримання будинку та прибудинкової території, зі сплати встановлених Загальними зборами ОСББ внесків та платежів у розмірі 243 242,17 грн, а також індексу інфляції - 35 368,07 грн, 3% річних - 13 591,88 грн; пені - 18 828,57 грн, а всього 311 030,70 грн, що в загальній сумі складає 311 030,70 грн. Ухвалою судді від 23.04.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 72,73). Ухвалою судді відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, відповідачі ухвалу судді від 23.04.2024 року про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками не отримали, оскільки вказані документи повернулися разом з рекомендованим повідомленням та конвертом до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 77, 78). Відповідачі заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направили. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Протоколу № 31 від 18.07.2000 року установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Київ, створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна» та затверджено статут об`єднання та відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи державна реєстрація ОСББ «Весна» проведено 18.09.2000. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до п. 5.2 Статуту ОСББ «Весна» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до п. 4.2 Статуту ОСББ «Весна», сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебуває у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюється загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та цього статуту (а.с. 13-18). Згідно свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER] від 21.11.2000 виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади и. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] виданої Департаментом з питань реєстрації та довідки ОСББ «Весна від 29.03.2024р. №032/1/24М зареєстровані 3 особи: [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. та [PERSON] , 1979 р.н. (а.с. 11, 12). Відповідно до протоколу № 01/1/2019 загальних зборів співвласників ОСББ «Весна» від 14.12.2019 р. затверджено порядок сплати внесків і платежів та комунальних послуг співвласників будинку, як сплачують/вносяться з 05 по 5 число місяця, що настає за розрахунком. Останнім днем сплати є 25 числа місяця настає за розрахунковим (а.с. 19 - 21). Згідно Витягу з протоколу №01/01/2020 Загальних зборів ОСББ «Весна» від 04.08.2020 року затверджено загальну суму щомісячного внеску співвласників багатоквартирного будинку на утримання будинку та прибудинкової території та забезпечення витрат ОСББ у розмірі 7,80 грн у розрахунку на 1 кв.м. / (6,40 грн для першого поверху) (а.с. 54). Згідно Витягу з протоколу №02/1/2020 від 23.12.2020 Загальних зборів ОСББ «Весна» затверджено щомісячний розмір внеску до ремонтно-резервного фонду - 60,00 грн з квартири (а.с. 55). Згідно Витягу з протоколу №01/10/2023 Загальних зборів ОСББ «Весна» по [ADDRESS] затверджено кошторис на 2023-2024 рр.. Затверджено розмір внеску на управління багатоквартирним будинком у сумі 11,00 грн у розрахунку на 1 к.м (10 грн для першого поверху) (а.с. 57). 03.08.2001 року між ОСББ «Весна» та «Київводоканал» укладено договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення №09644/4-11 (а.с. 26, 27). 05.10.2018 року між КП «Київтеплоенерго» та ОСББ «Весна» укладено договір №1411219 про постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого встановлені тарифи та порядок розрахунків (а.с. 28-37). 01.11.2021 року між КП «Київтеплоенерго» та ОСББ «Весна» укладено договір №141121940010102 з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (а.с. 38-45). 02.11.2023 між КП «Київтеплоенерго» та ОСББ «Весна» укладено договір №141121940010102/11-2023 щодо порядку оплати заборгованості послуг з постачання теплової енергії, спожитої для потреб колективного споживача, відповідно до якого у ОСББ «Весна» наявна заборгованість у розмірі 391 734,24 грн (а.с. 51, 52). Згідно зведеного акту звірки взаєморозрахунків за спожиті енергоносії (водопостачання/водовідведення) між ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСББ «Весна» згідно договору №09611/4-11 від 03.08.2001, за період з січня 2001 р. по січень 2024 р. нараховано за спожиті послуги 2225800,97 грн; фактично сплачено 2063459,50 грн; заборгованість на 01.02.2024 (+ заборгованість, -переплата) 236374,08 грн (а.с. 46). Як вбачається із листа від 01.03.2024 №030/24М від ОСББ «Весна» до ПрАТ «АК «Київводоканал» станом на 01.03.2024 по договору №09611/4-11 від 03.08.2001 року наявна заборгованість у розмірі 176 438,32 грн, яку ОСББ «Весна» зобов`язалося оплатити з квітня 2024 р. (а.с. 47). Згідно попередження ПрАТ «Київводоканал» адресоване ОСББ «Весна» встановлено, що у ОСББ «Весна наявна заборгованість станом на 01.03.2024 р. у розмірі 245 744,38 грн (а.с. 49, 50). 03.09.2019 ДВ Святошинського РАДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59919420 на підставі виконавчого листа №759/10031/18 виданий 23.08.2019 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 40956,79 грн з [PERSON] (а.с. 22). Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2021 по справі №759/7958/21 стягнено солідарно з відповідачів на користь ОСББ «Весна» заборгованість станом на 01.03.2021 р. за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 95219,70 грн, індексу інфляції -7916,66 грн, 3% річних - 4833,06 грн, а всього - 107969,42 грн. (а.с. 23 - 25). 19.02.2024 р. «Весна» надіслало на адресу [PERSON] та [PERSON] , вимоги про сплату заборгованості по утриманню будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг у розмірі 232 998,35 грн (а.с. 60-64). Отже, позивач вважає, що через неналежне виконання своїх зобов`язань щодо оплати послуг водопостачання, водовідведення, теплопостачання, послуги утримання будинку та прибудинкової території з відповідачів слід солідарно стягнути на користь ОСББ «Весна» суму заборгованості у розмірі 242 242,17 грн, а також індекс інфляції - 35 368,07 грн, 3% річних - 13 591,88 грн та пені - 188 28, 57 грн, що загалом становить 311 030,70 грн. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до п. 2 Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є договором приєднання відповідно до норм ст. 634 Цивільного кодексу України та вважається акцептованим усіма споживачами, які встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 32 «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення заборгованості із споживачів комунальних послуг. Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц). Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3 % річних. В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, тому слід стягнути солідарно з відповідачів частково індекс інфляції в розмірі 25 951,22 грн та 3 % річних у розмірі 7 197,30 грн, що нараховані до 23 лютого 2022 року, а у стягненні пені у розмірі 18 828,57 грн слід відмовити. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідачів загальної суми боргу у розмірі 243 242,17 грн та часткове стягнення індексу інфляції - 25 951,22 грн та 3 % річних - 7 197,30 грн, що нараховані до 23 лютого 2022 року, що загалом становить 276 390,69 грн. Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково до відповідачів то на користь позивача підлягає до солідарного стягнення судовий збір виходячи з розрахунку: (276390,69 грн (сума задоволених позовних вимог до вказаного відповідача * 100 % / 311030,70 грн (ціна позову) = 88,86% * 3 028,20 грн (сплачений при поданні позову судовий збір). Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 690,76 грн. Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: договір про надання правничої допомоги від 29.03.2024 р.; додаток №1 від 01.04.2024 р. до договору про надання правничої допомоги де визначено порядок оплати наданої правничої допомоги; акт від 23.05.2024 р. приймання-передачі послуг №1 до договору про надання правничої допомоги від 29.03.2024 р. згідно якого визначено, що 5 000,00 грн - узгодження правової позиції по справі, підготовка та подання до суду позовної заяви та 1 000,00 грн підготовка заяви про розподіл судових витрат; платіжна інструкція №1176 від 02.04.2024 р. на суму 6 000,00 грн щодо оплати ОСББ «Весна» на користь [PERSON] послуг за надання професійної правничої допомоги. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial