Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022 (кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023, заборгованість відповідача за договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 46800,00 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 11361-12/2022 від 10.12.2022 становить 46800,00 грн. та складається з: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 34800,00 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, 19.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №21764-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвеструм». ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023, заборгованість відповідача за договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 25350,00 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №21764-12/2022 від 19.12.2022 становить 25350,00 грн. та складається з: 6500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 18850,00 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому має заборгованість у загальному розмірі 72150,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість: за договором про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022 від 10.12.2022 у розмірі 46800,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 34800,00 грн. - заборгованість за відсотками; за договором про надання фінансового кредиту №21764-12/2022 від 19.12.2022 у розмірі 25350,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 18850,00 грн. - заборгованість за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. 04.03.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] - Бондар Ю.М. надіслано до суду відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, серед іншого, зазначає, що у позовній заяві ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ» зазначає, що період, за який нарахована заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №11361-12/2022 від 10.12.2022 - з 10.12.2022 по 01.12.2023, заборгованість по тілу кредиту становить 12000 грн., заборгованість за відсотками по кредиту - 34800 грн., загальна сума заборгованості за договором - 46800 грн. Посилання представника позивача на те, що новий кредитор жодних додаткових нарахувань не здійснював, всі нарахування були здійснені ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (Первісний кредитор) до відступлення права вимоги Новому кредитору згідно з умовами укладеного з позичальником (боржником) договору, є безпідставними, оскільки період нарахування заборгованості за даним кредитним договором, зазначений представником позивача з 10.12.2023 по 01.12.2023, охоплює час після дати укладення договору факторингу та відступлення права вимоги новому кредитору (28.07.2023). У той же час, в позовній заяві зазначено, що відповідно до Додатку №1 (Реєтру боржників) до Договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) вже складала 46800,00 грн. Проте не зрозуміло, за який період та за якою процентною ставкою здійснено такий розрахунок заборгованості. Аналогічно і щодо розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №21764-12/2022 від 19.12.2022, в позовній заяві ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ» зазначає, що період, за який нарахована заборгованість з 19.12.2022 по 01.12.2023, заборгованість по тілу кредиту становить 6500 грн., заборгованість за відсотками по кредиту - 18850 грн., загальна сума заборгованості за договором - 25350 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 04.03.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] - Бондар Ю.М. до суду надіслано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з позивача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на користь відповідача [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7200,00грн. До заяви стороною відповідача долучено договір про надання правничої допомоги № 20-02/24 від 20.02.2024, укладений між [PERSON] та адвокатом Бондар Ю.М., додаток №1 до договору про надання правничої допомоги, платіжну інструкцію №552291256 від 24.02.2024. 10.04.2024 до суду надійшла заява представника позивача, у якій зазначається що 25.03.2024 рішенням СВЕА ЕКОНОМІ КІПРІ ЛІМІТЕД (єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», у зв`язку з чим просить замінити назву позивача по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС». Протокольною ухвалою суду від 17.04.2024 вищезазначена заява представника позивача задоволена. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся. При цьому, у позовній заяві представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Сторона відповідача у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася. При цьому, 01.08.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» направлено заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022. На умовах, встановлених договором, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору). Згідно з п. 1.2. Договору, мета отримання кредиту власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 03.01.2023. Дата надання кредиту 10.12.2022. За змістом п. 1.3 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 361,35 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,99 % на добу. Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022 сума кредиту складає 12 000,00 грн, проценти за користування кредитом 2970,00 грн, загальна вартість кредиту 14970,00 грн. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 7 договору фінансового кредиту, реквізити та підпис сторін. Підпунктом 6.8 клієнт підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Пунктом 2.4 договору передбачено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Після вчинення відповідачем вказаних дій ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» перерахувало грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] відповідача, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.12.2023 №3767 та витягом з додатку відносно листа за вих.№3767 від 11.12.2023, які наявні у матеріалах справи. В той же час, будь-яких доказів того, що відповідач у повному обсязі повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять. Крім того, 19.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 21764-12/2022. На умовах, встановлених договором, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 6500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору). Згідно з п. 1.2. Договору, мета отримання кредиту власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 12.01.2023.Дата надання кредиту 19.12.2022. За змістом п. 1.3 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % на добу. Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 21764-12/2022 сума кредиту складає 6500,00 грн, проценти за користування кредитом 4062,50 грн, загальна вартість кредиту 10562,50 грн. Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 7 договору фінансового кредиту, реквізити та підпис сторін. Підпунктом 6.8 клієнт підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Пунктом 2.4 договору передбачено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Після вчинення відповідачем вказаних дій ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» перерахувало грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] відповідача, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.12.2023 №3767 та витягом з додатку відносно листа за вих.№3767 від 11.12.2023, які наявні у матеріалах справи. Будь-яких доказів того, що відповідач у повному обсязі повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять. 28.07.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права грошової Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» Права грошової Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягів з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 11361-12/2022 у сумі 46800,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - тіло кредиту, 34800,00 грн. - сума нарахованих процентів та за договором № 21764-12/2022 у сумі 25350,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - тіло кредиту, 18850,00 грн. - сума нарахованих процентів. Як вбачається з розрахунків заборгованості наданих позивачем, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 72150,00 грн. з якої: заборгованість за договором № 11361-12/2022 у розмірі 46800,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 34800,00 грн. - заборгованість за відсотками; за договором № 21764-12/2022 в розмірі 25350,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18850,00 грн. - заборгованість за відсотками. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов договорів, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вказаними договорами. Так, судом встановлено, що договори про надання фінансового кредиту між [PERSON] та первісним кредитором укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронних підписів. Електронні договори відповідач підписала шляхом використання електронного підпису одноразовим ідетифікатором, який було направлено відповідачу на номер мобільного телефону вказаний в заявці на отримання грошових коштів. Відповідач на веб-сайті позивача подала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання договору. Відповідач була повністю ознайомлена з умовами договорів до їх підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами договору клієнт не може перейти до наступного етапу. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договори про надання фінансового кредиту не могли бути укладені сторонами, суд дійшов висновку, що ці правочини відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21. Договори про надання фінансового кредиту містять персональні дані відповідача, зокрема її паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який було перераховано кошти згідно кредитних договорів. Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що договори про надання фінансового кредиту укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договорів сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитних договорів. Між іншим, підписання договору, відповідачем не заперечується. Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту, а договір факторингу відповідачем у передбаченому законом порядку не оспорювався, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачем кредитних коштів, схвалення ним, як умов договорів, так і визнання своїх фінансових зобов`язань перед позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту: за договором № 11361-12/2022 у розмірі 12000,00 грн, за договором № 21764-12/2022 у розмірі 6500,00 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаними договорами, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Так, відповідно до умов № 11361-12/2022 від 10.12.2022, позикодавець надав відповідачу кредит строком на 25 днів, тобто до 03.01.2023. Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022,сторонами погоджено проценти за користування кредитом у сумі 2970,00 грн. Отже, враховуючи зміст договору про надання фінансового кредиту № 11361-12/2022, кредит надавався до 03.01.2023, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку, тобто до 03.01.2023. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. На підтвердження вимоги щодо розміру заборгованості за відсотками за договором у сумі 34800,00 грн. позивачем надано розрахунок заборгованості, за період з 10.12.2022 по 01.12.2023. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором № 11361-12/2022 у сумі 31830,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки нараховані після закінчення терміну дії договору. Водночас, як зазначалося вище, погоджений сторонами розмір процентів за користуванням кредитом становив 2970,00грн. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача по договору № 11361-12/2022 підлягає стягненню 2970,00грн процентів за користуванням кредитом. Урешті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до умов договору укладеного договору № 21764-12/2022 від 19.12.2022, позикодавець надав відповідачу кредит строком на 25 днів, тобто до 12.01.2023. Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 21764-12/2022 сторонами погоджено проценти за користування кредитом у сумі 4062,50 грн. На підтвердження вимоги щодо розміру заборгованості за відсотками за договором № 21764-12/2022, позивачем надано розрахунок заборгованості у сумі 18850,00 грн. за період з 19.12.2022 по 01.12.2023. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором № 21764-12/2022 у сумі 14787,5 грн. задоволенню не підлягає, оскільки нараховані після закінчення терміну дії договору. Водночас, відповідно до погодженого сторонами графіку розрахунків -Додаток №1 до договору № 21764-12/2022 розмір процентів за користуванням кредитом становить 4062,50 грн. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача по договору фінансового кредиту №21764-12/2022 підлягає стягненню 4062,50 грн. процентів за користуванням кредитом. Урешті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення процентів після спливу визначеного договорами строку кредитування, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договорами проценти за кредитом з вказаних дат відповідно припинено, так як належних доказів пролонгації договору суду не надано. Враховуючи те, що умовами кредитного договору не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами договорів розмір процентів, а саме: за договором № 11361-12/2022 у розмірі 2970,00 грн; за договором № 21764-12/2022 у розмірі 4062,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 25532,50 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити. Відносно заявлених відповідачем вимог на правову допомогу, суд встановив наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У обґрунтування заяви про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, представник відповідача подав Договір про надання правничої допомоги №20-02/24 від 20.02.2024, додаток до договору про надання правничої допомоги № 20-02/24 від 20.02.2024, платіжну інструкцію № 552291256 від 24.02.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛГ №000073 та ордер на надання правничої (правової) допомоги. Пунктом 1 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги, сторони погодили, що сума гонорару адвоката за надання правничої допомоги у справі складає фіксовану суму 7200,00 грн. Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як зазначено у ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, суд вважає, за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог, що становить 4652,06 грн (72150 грн. заявлені позовні вимоги - 25532,5 грн. задоволені позовні вимоги) : 72150 грн. заявлені позовні вимоги х 7200,00 грн. витрати на правничу допомогу). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу . Урешті заявлених вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial