Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Рух справи 30.11.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , датована 30.11.2022, за підписом [PERSON] та її представника - адвоката Влащенко О.А. (діє на підставі ордеру), в якій [PERSON] просить суд: -Розділити між нею і [PERSON] спільне сумісне майно: автомобіль Great Wall YJVTR, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2011 р.в., ціною 140 000,00 грн, автомобіль Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , бордового кольору, 2009 р.в., ціною 90 000,00 грн, виділивши у власність відповідачу - [PERSON] : автомобіль Great Wall YJVTR, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2011 р.в., ціною 140 000,00 грн, позивачу [PERSON] : автомобіль Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , бордового кольору, 2009 р.в., ціною 90 000,00 грн; -судові витрати: судовий збір, витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн стягнути з [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 06.12.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.12.2022 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (письмового провадження). 02.03.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , датована 01.03.2023, за підписом представника [PERSON] - адвоката Линник Л.С. (діє на підставі ордеру), в якій він просить суд поділити майно наступним чином: - Виділити у власність [PERSON] oавтомобіль OPEL ASTRA червоного кольору [NUMBER] 2007 року випуску вартістю 90 000 грн, oавтомобіль GREAT WALL чорного кольору [NUMBER] вартістю 140 000 грн, oліжко двоспальне коричневого кольору 1,6м/2м - 3 000 грн, oдві тумби коричневого кольору вартістю 2 000 грн, oтрюмо 1м/40см. -1 500 грн, oшафа коричневого кольору 1,4м/40/1.80/ 4000 грн, oкомод коричневого кольору 1м/40 см /60 см - 600 грн, oхолодильник білий фірми "Gorenie" 60/160 - 4 000 грн, oтелевізор плазмовий чорного кольору "Sumsung" діагональ 80см/60 см - 6 000 грн на загальну суму 251 100 грн. -Решту майна виділити у власність [PERSON] : oгаражний бокс в [ADDRESS] вартістю 303 448 грн, oдиван жовтого кольору 2м/1,5 м вартістю 3 000 грн, oдиван-крісло зеленого кольору 1.2 м./2м. вартістю 1 500 грн, oтелевізор плазмовий, "Samsung" 60 см/40 см вартістю 4 500 грн, oшафа купе кольору світло-бежевого 80ширина/1,6 м. довжина /2м. висота - 5 000 грн, oмеблеву стінку для вітальні коричневого кольору 3 м.довж. /40см. ширина/ 2м висота - 7 000 грн, oкрісло розкладне зеленого кольору 1,2м/2м - 1 500 грн, oкухонний стіл та 4 стільці -2 000 грн, oкухонні меблі: дві коричневі шафи - 3 000 грн, oунітаз - 600 грн, oдушова кабіна біла 90/2 - 7 000 грн, oумивальник з тумбою 60/40 - 1 500 грн, oпральну машину білого кольору LG 60/40 - 6 000 грн, oшафа біла для ванної кімнати 60/40/1,80 - 2 500 грн, oбойлер білий на 60 літрів -Nova - 2 500 грн, oшафа купе коричнева з дзеркальними дверима 40/1,60/1,80 - 5 000 грн на загальну суму 356 048 грн. -З огляду на різницю у вартості спільного майна і того майна, що [PERSON] просить виділити у свою власність складає 607 148 грн - 251 100x2 = 502 200 = 104 948 грн; -Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості майна, з урахуванням рівності часток подружжя в сумі 52 000 грн. При цьому, у зустрічному позові зазначається, що у зв`язку з розглядом даної справи, [PERSON] очікую понести витрати на надання правової допомоги адвокатом в сумі 50 000 грн, які просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.03.2023 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю [PERSON] . Фактично матеріали заяву передано судді по реєстру 09.03.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2023 зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] ; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.05.2023. У судовому засіданні 25.05.2023 оголошувалась перерва до 31.08.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.08.2023 витребувано у: [PERSON] - інформацію та належним чином завірені копії документів щодо належності йому на праві власності/користування гаражного боксу [NUMBER] по [ADDRESS] ; у [ADDRESS] - інформацію та належним чином завірені копії документів щодо власника/користувача гаражного боксу [NUMBER] по [ADDRESS] ; у комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (код ЄДРПОУ: 03359836, адреса: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 4-В) - інформацію та належним чином завірені копії документів щодо власника/користувача гаражного боксу [NUMBER] по [ADDRESS]. У зв`язку з зазначеним у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 12.10.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.10.2023 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 25.01.2024 з метою повторного витребування доказів. 26.10.2023 та 02.11.2023 на виконання ухвали суду від 31.08.2023 до суду надійшли відповіді від комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та ОКГ «Восход». Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.01.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 14.03.2024. 14.03.2024 розгляд справи було відкладено на 16.05.2024 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 16.05.2023 судове засідання було знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. 20.06.2024 судове засідання було перенесено на 05.09.2024 з огляду на клопотання відповідача у зв`язку з неможливістю явки його представника. У судому засіданні 05.09.2024 сторони та їх представники підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Доводи позивача за первісним позовом ( [PERSON] ) У первісному позові, зокрема вказується, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 23.06.1987 був зареєстрований виконкомом Плесецької сільської ради депутатів відділом, актовий запис № 24. Зазначається, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та 11.03.2021 [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що за час шлюбу подружжям набуто спільне майно на суму 230 000,00 грн, а саме: - автомобіль Great Wall YJVTR, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2011 р.в., ціною 140 000,00 грн; - автомобіль Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , бордового кольору, 2009 р.в., ціною 90 000,00 грн. Як зазначає позивач за первісним позовом, сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу зазначеного спільного майна. Доводи позивача за зустрічним позовом ( [PERSON] ) У зустрічній позовній заяві (а.с. 35-37), зокрема, звертається увага на те, що за час перебування сторін у шлюбі (з 23.06.1987 по 07.09.2021) окрім майна зазначеного в позові [PERSON] (автомобіля Opel Astra, червоного кольору, [NUMBER] , 2007 року випуску, вартістю 90 000,00 грн та автомобіля Great Wall чорного кольору, [NUMBER] , ціною 140 000,00 грн), сторони за спільні кошти також придбали також інше майно та загальна вартість придбаного сторонами майна складає 607 148,00 грн. Так, у зустрічному позові вказується, що сторонами також було придбано: - гаражний бокс в [ADDRESS] вартістю 303 448 грн, - диван жовтого кольору 2м/1,5 м вартістю 3 000 грн, - диван-крісло зеленого кольору 1.2 м./2м. вартістю 1 500 грн, - телевізор плазмовий, "Samsung" 60 см/40 см вартістю 4 500 грн, - шафа купе кольору світло-бежевого 80ширина/1,6 м. довжина /2м. висота - 5 000 грн, - меблеву стінку для вітальні коричневого кольору 3 м.довж. /40см. ширина/ 2м висота - 7 000 грн, - телевізор плазмовий чорного кольору "Sumsung" діагональ 80см/60 см - 6 000 грн, - крісло розкладне зеленого кольору 1,2м/2м - 1 500 грн, - ліжко двоспальне коричневого кольору 1,6м/2м - 3 000 грн, - дві тумби коричневого кольору вартістю 2 000 грн, - трюмо 1м/40см. -1 500 грн, - шафа коричневого кольору 1,4м/40/1.80/ 4000 грн, - комод коричневого кольору 1м/40 см /60 см - 600 грн, - холодильник білий фірми "Gorenie" 60/160 - 4 000 грн, - кухонний стіл та 4 стільці - 2 000 грн, - кухонні меблі: дві коричневі шафи - 3 000 грн, - унітаз - 600 грн, - душова кабіна біла 90/2 - 7 000 грн, - умивальник з тумбою 60/40 - 1 500 грн, - пральну машину білого кольору LG 60/40 - 6 000 грн, - шафа біла для ванної кімнати 60/40/1,80 - 2 500 грн, - бойлер білий на 60 літрів -Nova - 2 500 грн, - шафа купе коричнева з дзеркальними дверима 40/1,60/1,80 - 5 000 грн, всього на суму 73 700,00 грн. Зауважується, що всі меблі придбавались до кінця 2016 року - 2017 року за час шлюбу та знаходяться в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач за зустрічним позовом просить поділити майно наступним чином: Виділити у власність [PERSON] : - автомобіль OPEL ASTRA червоного кольору [NUMBER] 2007 року випуску вартістю 90 000 грн, - автомобіль GREAT WALL чорного кольору [NUMBER] вартістю 140 000 грн, - ліжко двоспальне коричневого кольору 1,6м/2м - 3 000 грн, - дві тумби коричневого кольору вартістю 2 000 грн, - трюмо 1м/40см. -1 500 грн, - шафа коричневого кольору 1,4м/40/1.80/ 4000 грн, - комод коричневого кольору 1м/40 см /60 см - 600 грн, - холодильник білий фірми "Gorenie" 60/160 - 4 000 грн, - телевізор плазмовий чорного кольору "Sumsung" діагональ 80см/60 см - 6 000 грн на загальну суму 251 100 грн. Решту майна виділити у власність [PERSON] : - гаражний бокс в ГБ ОК "Восход" за адресою [ADDRESS] , вартістю 303 448 грн, - диван жовтого кольору 2м/1,5 м вартістю 3 000 грн, - диван-крісло зеленого кольору 1.2 м./2м. вартістю 1 500 грн, - телевізор плазмовий, "Samsung" 60 см/40 см вартістю 4 500 грн, - шафа купе кольору світло-бежевого 80ширина/1,6 м. довжина /2м. висота - 5 000 грн, - меблеву стінку для вітальні коричневого кольору 3 м.довж. /40см. ширина/ 2м висота - 7 000 грн, - крісло розкладне зеленого кольору 1,2м/2м - 1 500 грн, - кухонний стіл та 4 стільці -2 000 грн, - кухонні меблі: дві коричневі шафи - 3 000 грн, - унітаз - 600 грн, - душова кабіна біла 90/2 - 7 000 грн, - умивальник з тумбою 60/40 - 1 500 грн, - пральну машину білого кольору LG 60/40 - 6 000 грн, - шафа біла для ванної кімнати 60/40/1,80 - 2 500 грн, - бойлер білий на 60 літрів -Nova - 2 500 грн, - шафа купе коричнева з дзеркальними дверима 40/1,60/1,80 - 5 000 грн на загальну суму 356 048 грн. З огляду на різницю у вартості спільного майна і того майна, що [PERSON] просить виділити у свою власність складає 607 148 грн - 251 100x2 = 502 200 = 104 948,00 грн, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості майна, з урахуванням рівності часток подружжя в сумі 52 000 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 23.06.1987 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб (копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.06.1987, актовий запис № 24) /а.с. 4/. Рішенням Солом`янський районний суд міста Києва від 05.08.2021 у справі № 760/5922/21 шлюб, зареєстрований 23.06.1987 року виконкомом Плесецької сільської ради народних депутатів / а/з № 24 / між [PERSON] та [PERSON] розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98784463). В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на гаражний бокс № [NUMBER] , І [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , в ГБ ОК "Восход" за адресою [ADDRESS] (а.с. 40-43), у якому у графі «власник» зазначено [PERSON] , проте рядок «документи, які підтверджують право особистої власності» - не заповнено. Як вбачається з матеріалів справи автомобіль Great Wall, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2007 р.в. з 26.02.2008 на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 47-48). Позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи долучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 49-50), з якого вбачається, що автомобіль Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , червоного кольору, 2007 р.в. з 03.04.2007 на праві власності належить [PERSON] . На а.с. 44 міститься копія розписки від 03.03.2008, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] отримала вартість гаражного боксу № 4 кооперативу ГБК «Восход» від [PERSON] в розмірі 8.300 доларів США. З долученої до матеріалів справи довідки Обслуговуючого кооперативу «По будівництву та експлуатації гаражів інваліді ВВВ та праці «Восход» (а.с. 66), вбачається, що [PERSON] є користувачем гаражного боксу № [NUMBER] площею 18,0 кв.м. по [ADDRESS] ; суму пайового внеску сплачено у 1977 році у сумі 1 300 руб. В матеріалах справи наявна надана стороною позивача по первісному позову копія договору купівлі-продажу № ФЧ-39798 від 29.08.2011 укладеного між ТОВ «Фламенко» (постачальник) та [PERSON] (покупець) /а.с. 78/, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати (продати) в обумовлений у цьому договорі строк другій стороні - покупцеві товари, а покупець зобов`язується прийняти ці товари і сплатити за нього певну грошову суму (а.с. 78). Відповідно до п. 1.3 договору купівлі-продажу № ФЧ-39798 предметом купівлі-продажу є наступні товари: одна пральна машина LG F1022SD загальною вартістю 3 963,83 грн; одна карточка «Экстра - сервис Плюс» 415,83 грн, та загальна сума з ПДВ складає 5 255,60 грн (а.с. 78). На а.с. 79 міститься надана стороною позивача по первісному позову копія товарного чеку № 150867/6 від 25.06.2015, з якого вбачається оплата за товар - Бойлер NOVA TEC ЭВН А-80, кількість 1 шт, загальною вартістю 1 549,00 грн. Також до матеріалів справи долучено копії: паспорту [PERSON] (а.с. 5); [PERSON] (а.с. 6); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с. 39); скріншотів з сайту ROZETKA.UA (а.с. 91-92) Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкції правил ст. 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що: «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц, провадження № 14-70цс22). Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності (ст. 60 СК України), є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 760/16783/15-ц, провадження № 61- Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у праві № 359/441/20, провадження № 61-6735св22). Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд враховує, що відповідно до ч 1 ст. 70 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абз. 1 ч. 2 ст. 364 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України). Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідний висновок висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19), від 18.10.2022 у справі № 369/13810/20 (провадження № 61-6591св22). Як вказував Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.08.2023 у справі № 175/1025/20 (провадження № 61-814св23), залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч ч.ч. 1, 7 ст. 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 438/1311/18, провадження № 61-6651св23; пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21). Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 2-7539/08 /61-12934 св 22/). При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 752/18272/18 провадження № 61-13536св23). Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, на підставі експертної оцінки майна. У справі, що є предметом розгляду сторони факт набуття під час перебування у шлюбі двох транспортних засобів, а саме автомобіля Great Wall, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2007 р.в. та автомобіля Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , червоного кольору, 2007 р.в. за спільні кошти не заперечують. Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що гаражний бокс № [NUMBER] в ГБ ОК "Восход" за адресою м. Київ вул. Волинська 62 ряд № 1, поверх 1 належить на праві власності комусь зі сторін у справі суду не надано. Правовстановлюючі документи на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБ ОК "Восход", розташований за адресою м. Київ вул. Волинська 62 ряд № 1, поверх 1, в матеріалах справи відсутні. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а лише констатує наявність об`єкту із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик. Отже, наявний в матеріалах справи технічний паспорт на гараж правовстановлюючим документом не є, як і розписка про передачу [PERSON] коштів [PERSON] . В матеріалах справи міститься докази придбання пральної машини LG F1022SD, вартістю 5 255,60 грн, а також бойлера NOVA TEC ЭВН А-80, вартістю 1 549,00 грн. Щодо поділу інших меблів та техніки, які зазначені у зустрічній позовній заяві, то матеріали справи не містять доказів придбання даних речей подружжям, а також їх вартості у визначеному розмірі. При цьому, сторона відповідача по зустрічному позову наявність такого майна заперечує. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано у спільну власність два автомобілі, пральну машинку та бойлер. Згода сторін щодо долі цих неподільних речей відсутня. Доводів та доказів на спростування указаного [PERSON] розміру вартості спірних автомобілів [PERSON] не надано, як і не надано належних доказів на спростування заявленої вартості техніки, а саме пральної машини LG F1022SD, вартістю 5 255,60 грн та бойлеру NOVA TEC ЭВН А-80, вартістю 1 549,00 грн. За таких обставинах, за відсутності згоди подружжя щодо долі цих неподільних речей, суд з метою збалансування інтересів двох співвласників вважає доцільним поділити таке майно в натурі, виділивши у власність та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Opel Astra, VIN-код: [NUMBER] д.н.з.: [NUMBER] , червоного кольору, 2007 р.в., ціною 90 000,00 грн, право власності на рухоме майно, а саме: на пральну машину LG F1022SD, вартістю 5 255,60 грн, на бойлер NOVA TEC ЭВН А-80, вартістю 1 549,00 грн та виділити у власність та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Great Wall YJVTR, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , чорного кольору, 2007 р.в., ціною 140 000,00 грн та вирішити питання щодо виплати грошової компенсації різниці вартості частки [PERSON] у спільному сумісному майні у сумі 21 597,70 грн (90 000,00 + 140 000,00 + 5 255,60 + 1 549,00 = 236 804,60/2 = 118 402,30 - 90 000,00 - 5 255,60 - 1 549,00 = 21 597, 70). Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ( [PERSON] ) на користь позивача за первісним позовом ( [PERSON] ) підлягає стягненню 908,00 грн судового збору, сплаченого позивачем за первісним позовом за подання позову (а.с. 1). Щодо витрат позивача за первісним позовом на правничу допомогу Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до представником позивача за первісним позовом додано: - копію договору про надання правової допомоги від 10.03.2021, укладеного між [PERSON] (клієнт) та адвокатом Влащенко О.А. (адвокат), за змістом п. 4.1 якого вартість послуг адвоката становить суму в розмірі 20 000,00 грн (а.с. 7-10); - копію ордеру № 1012846 від 23.03.2021 про надання правничої допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 10.03.2021 адвокатом Влащенко О.А. (а.с. 12); - копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Влащенко О.А. (а.с. 11); - копію посвідчення адвоката Влащенко О.А. (а.с. 11); - квитанцію серії ААБ № 301832 від 23.03.2021 на суму 20 000,00 грн за юридичні послуги за договором від 10.03.2021 (а.с. 13); - акту приймання-передачі наданих послуг від 13.06.2024 до Договору про надання правової допомоги від 10.03.2021, відповідно до п. 11 якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: надання консультації замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача позовної заяви до суду; складання відповіді на відзив по справі; складання заяв до суду (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів/витрати на транспорт. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23). Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Відповідні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21. Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). У судовому засіданні 05.09.2024 представник відповідача по зустрічному позову щодо обсягу та вартості наданих представником позивача по первісному позову витрат на правничу допомогу заперечував, вважаючи їх завищеними. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. При цьому, суд бере до уваги, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з відповідача, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 824/20/23, провадження № 61-6611ав23). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial