Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 23.01.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у сумі 226500,00 грн. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути до 23.05.2023 включно у повному обсязі. Однак, у вказаний термін борг в повному обсязі не повернув, на неодноразові звернення не реагує, нещодавно в телефонному режимі повідомив, що кошти повертати не буде. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 88500,00 грн. Враховуючи вище викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь 88500,00 грн. заборгованості за розпискою, 1345,68 грн.- 3% річних за прострочення оплати за спожиту електричну енергію; 71,44 грн. - інфляційних витрат. Стягнути - 1073,60 грн. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь 88500,00 грн. заборгованості за розпискою, 1345,68 грн.- 3% річних за прострочення оплати; 71,44 грн. - інфляційних витрат. Стягнути 1073,60 грн. - судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі - 13000,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.12.2023 позовну заяву було залишено без руху, 29.12.2023 усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2024 здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Жук А.А. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, де просив розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог з таких підстав: 23.01.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 226 500,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 23.05.2023 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 12-13). Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, а боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати задані цим збитки. У відповідності до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме - відшкодування винною стороною збитків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність у позивача [PERSON] боргового документа - розписки відповідача [PERSON] свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такий висновок наведений у постанові ВП ВС від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 88500,00 грн. боргу за розпискою від 23.01.2023 року, 1345,68 грн.- 3% річних за прострочення оплати та 71,44 грн. - інфляційних витрат, що також підтверджується розрахунком суми позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за договором позики (розписки) від 23.01.2023 за період з 23.01.2023 р. по 23.11.2023 р. (а.с. 19). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з квитанцією № 4961-9067-5164-6315 від 23.11.2023 року позивач сплатив 1073,60 грн. судового збору, також поніс витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 13000,00 грн. (а.с. 6, 14). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатом Жуком А.А. на підставі угоди № 29 від 21.11.2023 (а.с. 16-18). Згідно акту про надання юридичної допомоги від 23.11.2023, [PERSON] та адвокат Жук А.А. погодили надання правових послуг в розмірі 13000,00 грн. (а.с. 15). Оплата згідно договору про надання правової допомоги № 29 від 21.11.2023. проведена згідно з квитанцією № 29 від 23.11.2023 (а.с. 14). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Виходячи з принципу розумності, враховуючи, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 гривень, так як вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі викладеного та

Outcome: approved