Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

ТОВ "Євро-Реконструкція" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 97 439,75 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 22 080,07 грн., 3 % річних у розмірі 8 937,19 грн., а всього у розмірі 128 457,01 грн. та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція". Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503)) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі. Відповідачі з жовтня 2015 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з липня 2015 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 97 439,75 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 35 354,26 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 62 085,49 грн., що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 17). 27.09.2023 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свої це наступним. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Постановою Кабінету Міністрів від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого стягнення з відповідачів 3% річних з простроченої суми та інфляційної складової є незаконним. Також посилаються на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності при стягненні заборгованості за період часу з липня 2015 року по 23.02.2022 року. Зазначають, що відповідач [PERSON] разом з сином мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується декларацією про обрання лікаря, а відповідач [PERSON] згідно довідки від 19.09.2023 року № 257, виданою Сквирською міською радою, проживає за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на положення п.6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначають, що у зв`язку з цим мають право не сплачувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з їх невикористанням за період тимчасової відсутності понад 30 календарних днів. Просять застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, а також відмовити повністю в задоволенні позовних вимог (а.с. 102-108). Представник позивача подав письмові пояснення на відзив відповідача, в якому частково визнав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, з врахуванням чого надав новий розрахунок заборгованості відповідача, який складається з наступного: заборгованість за послуги з постачання гарячої води з березня 2017 року по 23.02.2022 року становить 49 556, 10 грн., заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання електричної енергії за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 27 474, 04 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 12 499, 62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 5 484, 53 грн. (а.с. 113-130). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що надання послуг з послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг згідно рішення від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 27-44). Пунктом 3.3 Статуту ТОВ "Євро-Реконструкція", передбачено, що основними видами господарської діяльності є діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 38). Згідно уточненого розрахунку позивача, заборгованість відповідачів за заборгованість за послуги з постачання гарячої води з серпня 2017 року по 23.02.2022 року становить 49 556, 10 грн., заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання електричної енергії за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 27 474, 04 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 12 499, 62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 5 484, 53 грн. (а.с. 123-128). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 49, 129). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с. 26). Згідно листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 62-63). Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 N 1875-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 N 2189-VIII, який введений в дію з 01 травня 2019 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 N 830, та Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 N 1182. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 N 1875- IV (далі Закон N 1875- IV), чинного на час виникнення спірних відносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як зазначено у частині сьомій статті 26 вказаного Закону, договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до частин першої і другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Закон № 1875-IV покладав на споживача обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону). Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі N 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Як зазначено у пункті 18 вказаних Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Типовий договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. № 933), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини четвертої статті 29 Закону № 1875- IV процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Виходячи із змісту пункту 7 статті 26 Закону № 1875-IV, вказаний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. 01 травня 2019 року набув чинності та був ведений в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 N 2189-VIII (далі Закон N 2189-VIII). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5Закону N 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону N 2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. ТОВ "Євро-Реконструкція", як виконавець послуги, 13 жовтня 2021 року опублікувало на офіційному веб-сайті підприємства типові індивідуальні договори з постачання теплової енергії та гарячої води, які є публічними договорами приєднання. Відповідно до пункту 4 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, послуга з постачання теплової енергії надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. Положеннями пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України " Про житлово-комунальні послуги") може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. З урахуванням наведених положень Закону N 2189-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, суд дійшов висновку, що вважаються укладеними договори про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води між виконавцем послуг ТОВ "Євро-Реконструкція" та відповідачами, опублікованими 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503) та розміщені на офіційному веб-сайті виконавця 13 жовтня 2021 року, оскільки протягом 30 днів з дня опублікування тексту договорів на офіційному веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідні договори з виконавцем. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Фактом приєднання споживачів до умов договору про надання послуги з постачання теплової енергії та договору про надання послуги з постачання гарячої води (акцептування договору) є вчинення споживачем дій, які свідчать про їх бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги, що довідкою щодо підключення/відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів 2014-2023 року, що знаходяться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району», в якої зазначений і будинок [ADDRESS] (а.с. 25). Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону N 1875-IV на споживача покладено, зокрема, обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, покладено на споживача і пунктом 5 частини другої статті 7 Закону N 2189-VIII. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону N 2189-VIII на споживача покладено обов`язок сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Абзацом 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Суд не погоджується з доводами відповідача про безпідставність заявлених позивачем вимог з зі стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу з посиланням на відповідні зміни до законодавчих актів України в зв`язку із оголошенням воєнного стану, а саме Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні та Постановою Кабінету Міністрів № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» з наступних підстав. Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами зі сплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води мало місце у період з липня і жовтня 2015 року та станом на 23.02.2022 року, тобто, до моменту введення воєнного стану в Україні - 24 лютого 2022 року, а тому зазначені нормативні акти не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин, як підстави для відмови в стягненні 3% річних та інфляційної складової боргу . Щодо доводів відповідача про безпідставність позовних вимог у зв`язку з відсутністю мешкання відповідачів за адресою реєстрації понад 30 календарних днів та застосування до спірних правовідносин положення п.6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Наведене визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні. Натомість відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV (надалі - Закон N 1382-IV). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", надано визначення, зокрема, таких термінів: місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; Згідно з ч. 1, 10 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 N 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру". Так, відповідно до п. 3, 4 Правил реєстрації місця проживання реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання. Пунктом 9 Правил визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1. Як вбачається з листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 28.04.2023 року, згідно відомостей, що містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», за адресою: [ADDRESS] за період з липня 2015 року по лютий 2022 року зареєстровані : [PERSON] з 01.06.1984 р., [PERSON] з 01.06.1984 р., [PERSON] з 15.03.2002 року (а.с. 67). Позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17 (провадження N 61-22435св18), у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14. Щодо клопотання відповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України і становить три роки. Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (N 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при його обчисленні. Вирішуючи по суті позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція", враховуючи клопотання відповідачів про застосування позовної давності до позовних вимог, положення вищевказаних нормативних актів щодо продовження позовної давності на період карантину та воєнного стану, суд вважає, що, виходячи з загального строку позовної давності - 3 роки, пропущеною позивачем є позовна давність, яка стосується правовідносин сторін, що виникли до 12 березня 2017 року. Відповідно, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість, що виникла за період часу з 12 березня 2017 року по 23.02.2022 року. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, перевіривши розрахунок, наданий позивачем за письмовими поясненнями, враховуючи застосування строків позовної давності, дійшов висновку про стягнення з відповідачів заборгованості, а саме: за послуги з постачання гарячої води з серпня 2017 року по 23.02.2022 року 49 556, 10 грн., заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання електричної енергії за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 27 474, 04 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 12 499, 62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 5 484, 53 грн., а загалом - 95 014, 29 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1 985, 24 грн. (2 684,00 грн. х 95 014,29 грн. / 128 457, 01 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial