Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] 19.02.2004 р. її батько помер, після нього відкрилася спадщина на нерухоме майно: на житловий будинок «А-1» загальною площею 32,7 кв.м житловою площею 13,1 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: \~ сарай «Б», літнею кухнею «В» (з погребом «під В»), вбиральнею «Д», споруди №1.2, змощення «І», розташованого за адресою : [ADDRESS] (17.08.2004 р. була відкрита спадкова справа №969 у спадковому реєстрі №3591813). Спадковий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.07.1990 р. старшим державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після смерті батька вона звернулася до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та 15.10.2022 р. отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріус не може встановити коло спадкоємців гр. [PERSON] , померлого [INFO] , які належним чином прийняли спадщину. Позивачем зазначається, що з її боку було здійснено всі передбачені законом дії, необхідні для прийняття спадщини: у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після свого батька, на підставі її заяви державним нотаріусом 17.08.2004 р. була відкрита спадкова справа № 969, інші спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину, відсутні; згідно довідки, виданої адресно-довідковим сектором ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області 21.09.2009 р., померлий [PERSON] , [INFO] , в прописці та виписці не значився, тобто не зареєстрував місце свого проживання. Позивач також зазначається, що згідно довідок №030655 від 04.05.2005 р. та №111858 від 06.11.2023 р., виданих головами квартального комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпра, спадкодавець з 27.07.1990 р. та до дня своєї смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] , інші особи з ним в зазначений період не проживали. На переконання позивача, дані довідки є доказом фактичного проживання спадкодавця у будинку [ADDRESS] до моменту смерті та доказом відсутності інших осіб, які на момент смерті проживали зі спадкодавцем. Оскільки місце проживання спадкодавця не зареєстроване, з метою отримання інформації щодо кола осіб, які постійно проживали на момент смерті разом із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] , позивачем здійснено запит до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради щодо місця знаходження погосподарських книг, що велись на території Амур-Нижньодніпровської районної ради у період 1998-2004 р.р., однак згідно відповіді, наданої за № В-52/0-1-09-23 від 05.10.20023 р., запитувана інформація в адміністрації Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра відсутня. З моменту відкриття спадщини минуло 19 років, та протягом цього періоду ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, ніхто не звертався до суду також із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, із заявою про встановлення факту проживання на момент смерті разом зі спадкодавцем тощо. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , на житловий будинок №7 «А-1» загальною площею 32,7 кв.м житловою площею 13,1 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: \~ сарай «Б», літнею кухнею «В» (з погребом «під В»), вбиральнею «Д», споруди №1.2, змощення «І», розташований по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора просила суд про розгляд справи у відсутності представника. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено\~судом на\~підставі доказів,\~наданих у\~порядку ст.ст.\~76-80,\~ч 1.\~ст.\~81\~ЦПК України\~доказів,\~позивач є\~донькою [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 23). 23.10.1973 р. позивач взяла шлюб з [PERSON] (а.с. 24). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 25). Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.1990 р., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , матері, померлої [INFO] (а.с. 27). Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з жилого будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого житловим управлінням Дніпропетровського відділу комунгоспа 25.05.1960 р., зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарному бюро 26.05.1960 р. за №4-70 та рішення народного суду АНД р-на м. Дніпропетровська від 07.08.1975 р., зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 08.09.1975 р.за №4-70 (а.с. 27). 17.08.2004 р. [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 53). 15.10.2022 р. [PERSON] заявою просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 68). 15.10.2022 р. державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Волинець Т.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом: нотаріус не може встановити коло спадкоємців гр. [PERSON] , померлого [INFO] , які належним чином прийняли спадщину (а.с. 69). Згідно довідки, виданої адресно-довідковим сектором ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області 21.09.2009 р., померлий [PERSON] , [INFO] , в прописці та виписці не значився (а.с. 40). Згідно довідок № 030655 від 04.05.2005 р. та № 111858 від 06.11.2023 р., виданих головами квартального комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради, [PERSON] з 27.07.1990 року та до дня своєї смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] . Інші особи з ним в зазначений період за даною адресою не проживали (а.с. 37-38). Оскільки місце проживання спадкодавця не зареєстроване, з метою отримання інформації щодо кола осіб, які постійно проживали на момент смерті разом зі спадкодавцем за адресою [ADDRESS] , позивачем було здійснено запит до адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради щодо місця знаходження погосподарських книг, що велись на території Амур-Нижньодніпровської районної ради у період 1998-2004 р.р. Згідно відповіді, наданої за вих.. № В-52/0-1-09-23 від 05.10.20023 р., запитувана інформація у адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради відсутня (а.с. 41). На підставі спадкової справи №603/90 після смерті [PERSON] , матері [PERSON] , померлої [INFO] , судом встановлено, що 27.07.1990 р. її син [PERSON] звернувся до Четвертої дніпропетровської держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 108 звор.). У заяві зазначено, що спадкоємець [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 108 звор.). 27.07.1990 р. державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. Литвиненку М.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 114). Відповідно до згаданого свідоцтва, [PERSON] мешкає у [ADDRESS] (а.с. 114). Як встановлено судом, позивач (спадкоємець першої черги) прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] : спадщина відкрилася на житловий будинок №7: «А-1» загальною площею 32,7 кв.м житловою площею 13,1 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: \~ сарай «Б», літньою кухнею «В» (з погребом «під В»), вбиральнею «Д», споруди №1.2, змощення «І», розташований по [ADDRESS] . Допитні судом свідки дали майже аналогічні показання. Відповідно до показань свідка [PERSON] , остання, будучи донькою [PERSON] , який мешкав у [ADDRESS] ) не була обізнана про його смерть, про його смерть вона дізналася через 4 місяці від сусідів; документи з будинку зникли, будинок був відкритий. За життя [PERSON] доглядав свою матір, у 1987 році він знявся з реєстрації місця проживання та переїхав у м. Дніпро до матері, у 1990 році батька [PERSON] розірвали шлюб. Після смерті бабусі (матері [PERSON] ), він прийняв спадщину, отримав свідоцтво 27.07.1990 р. [PERSON] працював деякий час, вживав алкоголь; він казав, що працевлаштувався у форму, залишив там паспорт, втім, форма розпалася, та його паспорт залишився там. Свідок [PERSON] дав показання, відповідно до яких він є колишнім чоловіком [PERSON] , якого [PERSON] останній раз бачив у 2003 році, коли його дружина народила сина, та він, тобто [PERSON] , приїхав до [PERSON] та повідомив про народження онука. [PERSON] був самотньою людиною, зловживав алкогольними напоями, мешкав у [ADDRESS] . Будинок був його спадщиною, яка залишилася після смерті його матері. У м. Вільногірську [PERSON] мешкав разом зі своєю дружиною та донькою. У 2001 2022 р.р. [PERSON] та [PERSON] приїжджали до нього у м. Дніпропетровськ у будинок [ADDRESS] ), [PERSON] мешкав сам. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2024 р. відкрито провадження у цивільній справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2024 р. за клопотанням позивача витребувано докази: витребувано з Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 969, після смерті [PERSON] , [INFO] ( номер в спадковому реєстрі 3591813). -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2024 р. за клопотанням позивача витребувано докази: витребуваyj від Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори у засвідченій копії спадкову справу №603/30, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача на спадкове майно. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Час відкриття спадщини\~визначається ч.\~2 ст.\~1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, зокрема, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Як встановлено судом, позивач (спадкоємець першої черги) прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] : спадщина відкрилася на житловий будинок №7: «А-1» загальною площею 32,7 кв.м житловою площею 13,1 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: \~ сарай «Б», літня кухня «В» (з погребом «під В»), вбиральня «Д», споруди №1.2, змощення «І», будинок розташований по [ADDRESS] . Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Адреса розташування отриманого у спадок будинку після смерті [PERSON] є місцем проживання та смерті [PERSON] , що встановлено судом на підставі досліджених судом доказів, зокрема, довідок № 030655 від 04.05.2005 року та № 111858, від 06.11.2023 р., виданих головами квартального комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради, показань свідків, а також заяв та свідоцтва, які містяться у спадковій справі до майна померлої [PERSON] . Вимоги щодо доказів сформульовані у ст.ст. 76- 80 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц) Позивач виконав обов`язок, передбачений ст.ст. 12,81 ЦПК України, надав докази у відповідності до ст.ст. 76 80 ЦПК України, існування стверджувальної позивачем обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved