Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 липня 1991 року Відділом запису актів цивільного стану Кролевецького виконкому Сумської області, актовий запис №115. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 20 липня 1991 року укладено шлюб, який зареєстровано Відділом запису актів цивільного стану Кролевецького виконкому Сумської області, актовий запис №115. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку. Позивач зазначає, що спільне життя між сторонами не склалося, з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли. Сторони не ведуть спільного господарства, фактичні шлюбні відносини припинено у 2021 році, не проживають однією сім`єю, що на переконання позивача позбавляє сенс у підтриманні подружніх відносин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, однак представником відповідача адвокатом Босенко М.О. через систему «Електронний суд» надано суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій зазначено про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу та про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст.51\~Конституції України,\~ст.24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~( далі- Постанова) рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам\~ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Відповідно з роз`ясненнями, викладеними у п.10\~вищевказаної постанови, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1\~ст.111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5\~ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Ст.110\~СК України\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений\~одним із\~подружжя. Відповідно до\~ч.1 ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 1991 року Відділом запису актів цивільного стану Кролевецького виконкому Сумської області, актовий запис №115, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.1991 /а.с.11/ Від цього шлюбу мають повнолітню доньку, [INFO] . Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства, не проживають\~однією сім`єю\~протягом тривалого\~часу,\~згасли почуття\~любові,\~поваги та\~розуміння, тобто сім`я існує формально. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч.1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. (ч.3 ст. 115 СК України) Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя. Окрім цього частиною 1 \~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 968,80 грн, що підтверджено квитанцією про сплату. Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1\~ст.142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,\~позивачці з\~державного бюджету\~підлягає поверненню\~50\~відсотків суми\~сплаченого при\~поданні позовної\~заяви судового збору, а решта 50 відсотків - підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а саме 484,40 грн, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 484,40 грн - поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved