Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2007 року Підлужненською сільською радою Костопільського району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис № 8. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони по різному розуміють та виконують свої подружні права та обов`язки, тому між сторонами немає нормальних сімейних відносин, що призвело до розпаду сім`ї та фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06 вересня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] », справу просить розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. 10 серпня 2007 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що Підлужненською сільською радою Костопільського району Рівненської області зроблено відповідний актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 серпня 2007 року. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами з приводу визначення місця поживання дитини або поділу спільного майна. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved