Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що з 14 вересня 2007 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2024 року шлюб розірваний. В період шлюбу сторонами придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку № ВРВ/213388/213389 від 17 вересня 2010 року. Оскільки вказане майно придбано під час шлюбу, воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На теперішній час позивач бажає поділити спільне майно, але відповідач не бажає це робити в позасудовому порядку. В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому позивач просив суд в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила (а.с.22-24). У відзиві посилалась на те, що будинок за адресою: [ADDRESS] дійсно було придбано під час шлюбу, але за кошти, які були отримані від продажу 11 червня 2010 року квартири за адресою: [ADDRESS] . Відчужувана квартира належала батькам відповідача. Відповідач вважає, що спірне майно не є спільною власністю подружжя, оскільки воно було придбано не за кошти, отримані в результаті спільного проживання, а за кошти, отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що була власністю батьків відповідача, і ніколи не перебувала у власності позивача. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання (фактичного набуття права власності) його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Оскільки будинок придбаний не за спільні кошти подружжя, спірний будинок належить їй на праві особистої власності. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Не погодившись з доводами відповідача, наведеними у відзиві, позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначає, що вважає свій позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю, а заперечення відповідача недоведеними та безпідставними (а.с. 43-46). Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача [PERSON] для огляду в судовому засіданні доказів, а саме: оригіналу договору купівлі-продажу будинку від 17 вересня 2010 року та оригіналу технічного паспорту на спірний будинок (а.с. 16). Судом також задоволено клопотання відповідача про виклик в судове засідання та допит свідка [PERSON] . З іншими заявами по суті справи та клопотаннями сторони до суду не звертались. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Калько В.В. позов підтримали в повному обсязі. При цьому посилались на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник Гудзь Л.Г. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. При цьому посилались на обставини, викладені у відзиві на позов. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 14 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2024 року у справі №552/7515/23. Після розірвання шлюбу відповідачу відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., [PERSON] придбала у власність будинок за адресою: [ADDRESS] . При цьому як вбачається зі змісту вказаного договору купівлі-продажу, укладаючи договір покупець [PERSON] діяла зі згоди чоловіка [PERSON] . Крім того, зі змісту договору вбачається, що покупець [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] прийняла у спільну сумісну власність. Згода [PERSON] посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. 17 вересня 2010 року (а.с.47). Зі змісту даної згоди вбачається, що [PERSON] попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів,… діючи добровільно, розуміючі значення своїх дій та їх правові наслідки, надає згоду на купівлю його дружиною, [PERSON] , житлового будинку на неприватизованій земельній ділянці площею 499 кв.м., з кадастровим номером 5310136400:005:002:0311, що знаходиться у [ADDRESS] , та укладення і підписання нею відповідного договору купівлі-продажу з особою, за ціною, на умовах за її розсудом та їй відомих (а.с. 47). Також за змістом даної згоди він підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі. При цьому він стверджує, що договір укладається в інтересах сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частин першої, другої, третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712 цс 19 звернула увагу на те, що положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Та обставина, що [PERSON] були надані відповідачу отримані від продажу квартири кошти, не свідчить про те, що на придбання будинку не витрачались і інші кошти, зокрема кошти відповідача чи спільні кошти подружжя. Також вказана обставина не спростовує того факту, що спірний будинок подружжям було прийнято у спільну сумісну власність, що прямо вказано у договорі купівлі-продажу від 17 вересня 2010 року. На час розгляду справи даний договір є чинним, він не скасований, не розірваний та не визнаний недійсним. На підставі викладеного судом встановлено, що хоча згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 17 вересня 2010 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., покупцем була [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Підстави для відходження від рівності часток співвласників судом не встановлені. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна. У зв`язку з поділом майна подружжя необхідно визначити і частку другого співвласника - [PERSON] , а саме 1/2 частину у праві спільної власності. Позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, судові витрати в повному обсязі покладаються на відповідача.

Outcome: approved