Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Адвокат Цьвок Б.І. від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивував тим, що [PERSON] через застосунок «Дія» дізнався про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. виконавчого провадження від 14 лютого 2020 року про стягнення з нього на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТОВ «Фінфорс») заборгованості у розмірі 14\~739,90 грн, згідно з виконавчим написом від 10 лютого 2020 року № 1449 виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. (далі виконавчий напис № 1449). Ознайомившись із виконавчим написом № 1449, вважає, що нотаріус у день вчинення оскарженого виконавчого напису 10 лютого 2020 року керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у\~безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29\~червня 1999 року № 1172, який був не\~чинним з огляду на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017\~року у справі № 826/20084/14. Крім того, позивач не погоджується із сумою заборгованості, яка стягнута оскарженим виконавчим написом, вважає її безпідставно завищеною та такою, яка не є безспірною. Відповідно до ст. ст. 133, 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у\~зв`язку з розглядом справи, докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Зазначив, що [PERSON] сплатив судовий збір, з урахуванням коефіцієнту ставки сплати за\~подачу документів у електронній формі, за подачу позову, заяви про забезпечення позову, а також поніс витрати на професійну допомогу адвоката у справі у розмірі 5\~000 грн. На підставі викладеного просив суд: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 10 лютого 2020 року, зареєстрований у реєстрі № 1449, таким, що не підлягає виконанню; стягнути із відповідача на користь [PERSON] судові витрати; розгляд справи проводити без позивача та його представника. Ухвалою Броварського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~01\~серпня 2024\~року вжито заходи забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 1449. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її розгляд 15 серпня 2024\~року о 09 год. 00 хв. У судове засідання [PERSON] та його представник адвокат Цьвок Б.І. не з`явились. Суд бере до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідач ТОВ «Фінфорс» належним чином повідомлений про розгляд справи, шляхом направлення усіх процесуальних документів до Електронного кабінету, відповідно до ч. 5 ст.\~14 ЦПК України. На\~день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Треті особи повідомлені належним чином про розгляд справи, клопотань не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм\~правовідносини. Відповідно до договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 21 листопада 2017 року № 143729-А укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС\~ЛОУН» (далі ТОВ «СС ЛОУН») та [PERSON] кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб у розмірі 7\~000 грн. Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. 10 лютого 2020 року вчинив виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі № 1449 про стягнення з\~ [PERSON] заборгованості за кредитним договором 143729-А від\~21 листопада 2017 року укладеним з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на\~підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-1 від 26\~січня 2018 року є\~ТОВ\~«Фінфорс», у розмірі 14 739 грн. На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Дорошкевич\~В.Л. перебуває виконавче провадження № 61280810 з примусового виконання виконавчого напису № 1449. Приватний виконавець виконавчого округу\~м.\~Київ Дорошкевич В.Л. прийняла 14 лютого 2020\~року постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 1449. Постановою від 04 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу\~м.\~Київ Дорошкевич\~В.Л. постановила звернути стягнення на доходи [PERSON] . За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у\~її\~вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22\~лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999\~№ 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20\~травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29\~червня 1999 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а\~також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та\~встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012\~року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26\~листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи\~їх\~дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З копії виконавчого напису вбачається, що договір між сторонами не посвідчений нотаріально. Крім цього, не було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та\~встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком. Відповідач, не подавши відзив на позов, не довів свого права стягувати заборгованість з позивача за\~договором, та саму суму заборгованості. Крім того, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за\~вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. Враховуючи викладене, з урахуванням принципу змагальності, тверджень позивача, які не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До\~витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з\~державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на\~правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.\~41\~Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №\~19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у\~справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі №\~908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та\~допустимими доказами. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн та 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову, відповідно до акта наданих послуг на виконання договору про надання правової допомоги сума витрат становить 5\~000\~грн, що включає: юридичні консультації, аналіз документів виконавчого провадження 1\~500\~грн; підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову 3\~500 грн. Обґрунтовуючи клопотання про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу представник позивача долучив до позовної заяви: ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року № 24/07/17; копію договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року №\~24/07/17; копію акта наданих послуг від 26 липня 2024 року з детальним розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги; квитанцію від 29\~липня 2024\~року № 1446954 про доставку позовної заяви з додатками до зареєстрованого Електронного кабінету ТОВ «Фінфорс». Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу понесених [PERSON] . Проаналізувавши долучені до матеріалів справи та подані на підтвердження факту понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу документи, суддя вважає, що відображена у\~наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Цьвок Б.І. роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, отже, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви 484,58 грн та заяви про забезпечення позову 242,24 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову на загальну суму 726,82 грн (484,58 +242,24). Щодо заходів забезпечення позову Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року, в\~порядку ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved