Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

10.01.2024 представник позивачки - адвокат Вайленко Г.О. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.03.2022 по 28.06.2023 включно; - визнати особистою власністю [PERSON] житловий будинок, загальною площею 41,2 кв. м, житловою площею 22,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності №64615324 від 26.08.2022 на житловий будинок, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 22,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] , вчиненої на підставі договору купівлі-продажу, №450 від 26.08.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Богдан Катериною Миколаївною; - визнати право власності на житловий будинок, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 22,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на початку березня 2022 року [PERSON] через мобільний додаток познайомився з [PERSON] та між ними зав`язалася переписка. Позивач з березня 2022 року по 19.02.2023 перебував біля м. Бахмут але продовжував спілкуватися з відповідачкою, а згодом зрозумів, що бажає з нею створити сім`ю. Відповідачка після початку повномасштабного вторгнення країни-агресора переїхала з м. Ізюм Харківської області до м. Охтирка Сумської області, не маючи при цьому ані коштів, ані роботи, ані житла. З вересня 2022 року по листопад 2022 року позивач в зв`язку з виконанням бойового завдання перебував в м. Харкові, де винаймав квартиру, в якій проживав разом з відповідачкою та її двома неповнолітніми дітьми. З моменту знайомства позивач постійно підтримував відповідачку. Саме позивач, підтримуючи відповідачку, знайшов будинок і допоміг облаштувати його, перераховуючи відповідачці грошові кошти. Загальна фінансова допомога склала 123508,93 грн. Так, в червні 2022 року позивач через «OLX» знайшов оголошення про продаж будинку, за телефоном зв`язався з автором оголошення - [PERSON] , який доводиться сином власниці домоволодіння. [PERSON] домовився з [PERSON] про тимчасову оренду будинку з подальшим викупом, так як позивач фізично не міг бути присутнім при укладенні договору купівлі-продажу. Домовленість щодо оренди будинку виникла лише через необхідність надання допомоги відповідачці та її дітям. Вартість будинку становила 320000,00 грн. 24.05.2022 на рахунок позивачки відповідач перерахував суму завдатку в розмірі 160000,00 грн, яку в подальшому було перераховано [PERSON] . Іншу частину коштів позивачем було перераховано на рахунок [PERSON] трьома платежами. Після цього, 26.08.2022 було укладено договір купівлі-продажу та зареєстровано право власності на відповідачку. 29.06.2023 між сторонами був зареєстрований шлюб. Але після переміщення позивача з м. Бахмут стосунки між сторонами різко погіршилися, в зв`язку з чим позивач вирішив розірвати шлюб. Однак відповідачка відмовилася від розривання шлюбу через органи РАЦС, в зв`язку з чим позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу до суду. Так як спірний будинок був придбаний за власні кошти позивача, однак оформлений на відповідачку, позивач звернувся з даним позовом до суду. 11.01.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 16.01.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 02.02.2024 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивач безпідставно визнає період знайомства до укладення шлюбу як такий, що свідчить про їх спільне проживання однією сім`єю з притаманними такому поняттю ознаками. Вважає, що позивач не надає доказів ведення спільного господарства у вказаний період та свідомо замовчує наявність у відповідача самостійного заробітку та коштів. Дійсно в травні 2022 року сторони познайомилися та почали листуватися. Позивач дійсно декілька разів переказував на належну їй банківську картку грошові кошти в якості подарунку, не визначаючи цільового призначення вказаних коштів. Під час перебування позивача в м. Харкові вона дійсно декілька разів в жовтні 2022 року приїжджала до нього в квартиру та вони проводили певний час разом. Однак постійно за вказаною адресою вони не мешкали, спільного побуту не вели, мали окремі джерела доходів та окремо одне від одного здійснювали витрати. 24.05.2022 позивач дійсно перевів на її банківський рахунок 160000,00 грн, які не мали будь-якого цільового призначення. Вважає, що з моменту зарахування вказаних грошових коштів, у неї виникло право особистої приватної власності на вказане надходження. Вона тривалий час отримувала постійний дохід в розмірі близько 10000,00 грн та мала особисті заощадження. 26.08.2022 за рахунок власних заощаджень нею був придбаний житловий будинок за 150000,00 грн, а також земельну ділянку за 10000,00 грн, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Продавцем домоволодіння та земельної ділянки виступала [PERSON] від імені якої діяла представник [PERSON] , а тому перерахування безготівкових коштів на рахунок [PERSON] , на думку відповідачки, не має жодного доказового значення. Позивач був зареєстрований у спірному будинку вже безпосередньо перед укладенням шлюбу, а саме 22.06.2023. Тому просить відмовлено в задоволенні позову. 26.02.2024 представником позивача - адвокатом Вайленко Г.О. подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.03.2022 по 28.06.2023 включно; - визнати особистою власністю [PERSON] житловий будинок, загальною площею 41,2 кв. м, житловою площею 22,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності №6461324 від 26.08.2022 на житловий будинок, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 22,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] , вчиненої на підставі договору купівлі-продажу, №450 від 26.08.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Богдан Катериною Миколаївною; - визнати право власності на житловий будинок, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 22,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; - - визнати особистою власністю [PERSON] 12/34 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:14:005:0028, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію права власності №64615575 від 26.08.2022 на 12/34 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:14:005:0028, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вчиненої на підставі договору купівлі-продажу, №451 від 26.08.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Богдан Катериною Миколаївною; - визнати право власності на 12/34 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:14:005:0028, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . 02.02.2024 відповідачкою подано відзив на позовну заяву (з урахуванням заяви про зміни предмету позову), в якому зазначає, що позивач заявив вимогу про визнання за ним права власності на земельну ділянку вже після того, як нею були відкриті суду відомості про те, що одночасно з придбанням будинку нею була придбана вказана земельна ділянка, що підтверджує, що позивач не був обізнаний про деталі укладених правочинів та відношення до них не мав. Вказує, що покази свідків не можуть бути належними та допустимими доказами ані факту та обставин вчинення договорів купівлі-продажу, ані доказом виконання його учасниками зобов`язань, що виникли з правочинів, в тому числі оплати придбаного майна. Звертає увагу на те, що [PERSON] , незважаючи на наявність родинних зв`язків відповідно як син і матір, з [PERSON] , про що зазначає позивач в заяві, не є ані учасником вказаних правочинів, ані його стороною, а тому, з врахуванням таємниці вчинення нотаріальних дій, не може бути обізнаним про їх умови, порядок або спосіб виконання. Просить відмовити в задоволенні позову. 12.03.2024 представником позивача - адвокатом Вайленко Г.О. подано відповідь на відзив (з врахуванням заяви про зміну предмету спору), в якій зазначено, що позивач не був обізнаний з деталями укладених правочинів виключно через те, що на момент їх укладення перебував в зоні активних бойових дій, тому з об`єктивних причин не міг фізично бути присутнім при їх укладенні і знати деталі цієї угоди, повністю довіряючи цей процес відповідачці. Просить відхилити доводи відповідачки [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву. 06.05.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що познайомився з відповідачкою у соціальних мережах. Вперше побачився з нею у червні-липні 2022 року у м.Охтирка, коли мав відпустку на три дні. У жовтні-листопаді 2022 року, 1,5 місяці позивач знімав квартиру у м.Харкові, де проживав разом з відповідачкою та її двома дітьми. На момент придбання будинку очно сторони зустрічалися 1 раз. Керівництво не відпускало відповідача, тому він не зміг особисто оформити договір купівлі-продажу будинку. Відповідачка доглядала будинок, а позивач переказував їй гроші, звіту про витрати не просив. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідачки в судовому засідання проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є сестрою позивача. Зазначила, що її брат познайомився з [PERSON] у 2022 році. Він придбав будинок, а вона тепер не хоче його віддавати. З [PERSON] свідок особисто знайома. Брат їх познайомив. Свідок деякий час була за кордоном. Брат телефоном повідомляв, що познайомився з жінкою, що купив будинок, але нюансів не озвучував. Він завжди гарно про неї відзивався. У листопаді-грудні 2022 року він приїхав до м.Харкова, щоб зробити переоформлення будинку. Сказав, що між ним та [PERSON] серйозні відносини. Свідок тоді разом з сестрою приїхали до брата на квартиру, яку він знімав у м.Харкові. [PERSON] не захотіла з ними спілкуватися, закрилася в кімнаті і не виходила. [PERSON] познайомив їх з дітьми. [PERSON] оформив генеральну довіреність на свідка та їх сестру, для того, щоб переоформити житловий будинок на його ім`я з ім`я [PERSON] , бо він в той день вже поїхав на службу у м.Бахмут. Про це [PERSON] говорив [PERSON] . Після цього свідок писала [PERSON] , щоб зустрілися та вирішити питання по переоформленню будинку, однак [PERSON] зазначила, що не має наміру з ними спілкуватися. Через деякий час, десь на початку 2023 року [PERSON] дзвонив свідку, зазначив, що [PERSON] не виходить на зв`язок тому просив поїхати подивитися на зйомну квартиру у м.Харкові. Вона сказала, що не треба «влізати» у їх стосунки. Пізніше брат подзвонив і сказав, що [PERSON] не хоче віддавати будинок та просив забрати речі, які свідок та її сестра давали в користування [PERSON] та її дітям. Свідок приїхала забирати речі і [PERSON] повідомила, що то її будинок, документи в неї. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є сестрою позивача. Також зазначила, що її брат купив будинок у м.Охтирка: знайшов його по оголошенню, оплатив вартість. Оформив будинок на [PERSON] , бо вони з сестрою були за кордоном з 13.03.2022 по 12.08.2022. Брат познайомився з [PERSON] в інтернеті, хотів жити з нею. Під час відпустки осінь-зима 2022 року брат знімав квартиру у Харкові та проживав там разом з [PERSON] . Запросив туди і свідка з сестрою, щоб їх познайомити та в подальшому переоформити будинок на нього. Він представив [PERSON] як співмешканку та майбутню дружину. Але [PERSON] не хотіла контактувати з ними, була у кімнаті, а вони на кухні. [PERSON] оплачував квартиру, де вони жили. У 2023 році вони одружилися. Коли була відпустка, [PERSON] проживав у Охтирці. Купував техніку у будинок. Скидав [PERSON] гроші, а вона купувала. [PERSON] ніде не працювала, [PERSON] утримував її і її дітей. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що в травні 2022 року до нього звернулася його мати та просила розмістити оголошення про продаж її будинку по [ADDRESS] . Свідок розмістив оголошення на ОЛХ. Подзвонив [PERSON] , сказав, що хоче подивитися будинок. На огляд приїхала жінка [PERSON] з хлопчиком, подивилась, сказала, що її все влаштовує і що [PERSON] передзвонить. Після чого [PERSON] сказав, що буде придбавати будинок, але зазначив, що повної суми він не має, просив розділити оплату на частини. 4 частини він оплатив, після чого відбулося переоформлення. Кошти перераховував тільки [PERSON] на картку свідка у гривнях. Ціна була визначена 10 тисяч доларів, що було еквівалентно 320 тисяч гривень. Мати дала доручення на свою знайому, яка проживала у м.Охтирка, а знайома вже займалась оформленням договору купівлі-продажу. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.08.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Богдан К.М. та зареєстрованого в реєстрі за №450, [PERSON] від імені якої діє [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:14:005:0028, за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 150000,00 грн (а.с. 79-80). 26.08.2022 право власності на вищезазначений житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2022 №308327171 (а.с. 81). Відповідно до договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 26.08.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої охтирської державної нотаріальної контори Богдан К.М. та зареєстрованого в реєстрі за №451, [PERSON] від імені якої діє [PERSON] продала, а [PERSON] купила 12/34 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:14:005:0028, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Продаж 12/34 частин земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 10000,00 грн (а.с. 82-83). 26.08.2022 право власності на 12/34 частин зазначеної земельної ділянки було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2022 №308329023 (а.с. 84). 29.06.2023 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.06.2023 Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 8). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 09.01.2024 №1572/25 старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 27.02.2022 по час видачі довідки (а.с. 103). З довідки форми ОК-5 від 04.01.2022 вбачається, що [PERSON] за 2004 - 2022 роки отримав сукупний дохід, з якого утримується податок, в розмірі 1942669,77 грн (13-14). З виписки по рахункам [PERSON] , виданої 29.12.2023 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається, що позивачем 24.05.2022 було переказано на рахунок [PERSON] 160000,00 грн, 29.06.2022, 30.07.2022 та 31.07.2022 перерахував на рахунок [PERSON] 80025,01 грн, 20026,03 грн та 60024,01 грн відповідно (а.с. 16-31). З повідомлень про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям від 05.10.2021 та від 10.03.2023 вбачається, що [PERSON] з 01.10.2021 по 31.03.2022 було призначено соціальну допомогу в сумі 6611,00 грн, а з 01.03.2023 по 31.08.2023 в сумі 7358,80 грн (а.с. 77-78). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 1 та 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц зробила висновок, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99). Касаційний цивільний суд в своїй постанові від 08.12.2021 в справі №531/295/19 дійшов висновку, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова КЦС ВС від в справі № 587/302/16). Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Позивач в судовому засіданні особисто зазначив, що до моменту придбання спірного будинку один раз бачився з відповідачкою. Також як вбачається з переписки, яку позивач додав до позову та стверджує, що це його переписка з відповідачкою зазначено зокрема: «Я с тобой не жил и жить не собираюсь», « какие отношения??? Я тебе сразу сказал, что с тобой я не обираюсь вести какие либо отношения», « 10 суток которие провели под одной кришей, ето не семейная жизнь!!!» Пересилання коштів не може свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Таким чином, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу на час придбання спірного будинку, тобто наявність сім`ї у спірний період, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, наявність відносин, притаманних подружжю. 15 серпня 2019 року Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) в якій зазначив, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірний будинок) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. У зв`язку з тим, що позивачем зазначено підставою для набуття права власності факт спільного проживання з відповідачкою, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання майна особистою власністю та визнання права власності у зв`язку з відсутністю підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed