Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що із 1998 року по вересень 2022 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Від спільного проживання вони (сторони) мають трьох дітей: [PERSON] , 2001 року народження, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти зареєстровані по місцю реєстрації відповідача в [ADDRESS] , але фактично проживають з його (позивача) матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . У вересні 2022 року [PERSON] покинула сім`ю, дітей і виїхала на проживання у Київську область. З цього часу відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, матеріально не допомагає, взагалі не цікавиться їх долею. Із вересня 2022 року по 20 квітня 2023 року вихованням та утриманням дітей займався він (позивач), але 20 квітня 2023 року його було мобілізовано до лав ЗСУ у зв`язку із чим на даний час він перебуває у зоні бойових дій на російсько-українській війні. Діти залишились з його (позивача) матір`ю [PERSON] , [INFO], яка самостійно доглядає за дітьми, відправляє їх до школи, вчить уроки, одягає, годує , тобто повністю утримує, що через незадовільний стан її здоров`я та вік 70 років представляє для неї надзвичайну складність. У вересні 2023 року він (позивач) звернувся до органу опіки та піклування Носівської міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей. 23 вересня 2023 року комісією Носівської міської ради було проведено обстеження умов проживання дітей, а 30 листопада 2023 року виконавчий комітет Носівської міської ради затвердив висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідач була особисто присутня на засіданні комісії міської ради і визнала факт ухилення від виховання та утримання своїх дітей. [PERSON] просив суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] аліменти на його користь на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з відповідача на його користь судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] та сина [PERSON] , а також проти стягнення аліментів на утримання дітей. Вона (відповідач) має іншу сім`ю, не бажає проживати з позивачем та не може забрати дітей до себе. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позивач звертався до органу опіки та піклування Носівської міської ради з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] та сина [PERSON] , органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд розглядає справу у відсутності відповідача за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду показання, суть яких зводиться до того, що він добре знає сторони по справі, проживає по сусідству. У 2022 році відповідач поїхала у м. Київ та не повернулася. Діти залишилися проживати з батьком, який здійснював за ними постійний догляд до того моменту, як пішов на війну. На даний час вихованням дітей займається баба. Відповідача він (свідок) останній раз бачив близько восьми місяців назад. Вона побула з дітьми близько двох годин, напилася і більше до дітей не приїздила. У судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, суть яких зводиться до того, що вона добре знає сім`ю позивача, проживає по сусідству. Декілька років тому відповідач стала зловживати алкогольними напоями, поїхала на заробітки та не повернулася. Діти проживають із бабою, оскільки позивач проходить військову службу. Вона (свідок) бачила, що відповідач за увесь час лише два рази приїжджала до дітей. Був випадок, що діти похворіли, потрапили в лікарню з бабою, яка потім також захворіла. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-13). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що на даний час [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю позивача [PERSON] , [INFO], в [ADDRESS] . [PERSON] самостійно доглядає за дітьми, відправляє їх до школи, вчить уроки, одягає та годує. Із вересня 2022 року по 20 квітня 2023 року вихованням та утриманням дітей займався позивач, але 20 квітня 2023 року його було мобілізовано до лав ЗСУ у зв`язку із чим на даний час він перебуває у зоні бойових дій на російсько-українській війні. У вересні 2022 року [PERSON] покинула сім`ю та дітей, виїхала на проживання у Київську область. З цього часу [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, матеріально не допомагає, взагалі не цікавиться їх долею, що підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків та обставинами, викладеними у висновку органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, затвердженому рішенням виконавчого комітету міської ради № 725 від 30 листопада 2023 року (а.с. 17). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач позов визнала повністю, а також не надала суду доказів на спростування вказаних обставин щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки [PERSON] та сина [PERSON] . З матеріалів справи (а.с. 17-20) вбачається, що орган опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON] та сина [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідач не надала суду доказів про те, що вона надає матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, працездатний вік відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований на законі, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved