Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

В квітні 2024 року позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позову зазначила, що 20.02.2019 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] . На даний момент спільне проживання та ведення між ними спільного господарства припинено, подружніх стосунків з не підтримують з березня 2022 року, шлюб носить формальний характер, а примирення між сторонами позивач вважає недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін, а тому просить суд шлюб розірвати. 30 травня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про слухання справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлена, заяв, клопотань чи заперечень суду не надала. Положеннями ст.\~280\~ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20 лютого 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 вересня 2022 року. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 грудня 2022 року. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved