Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Орининської сільської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 01 квітня 2020 року, мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, тобто з 2020 року сторони почали проживати окремо. З цього моменту відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться розвитком сина, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє Інтересу до внутрішнього світу дитини - створились умови, які шкодять інтересам дитини. У зв`язку із чим позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , якеі стягуються згідно Судового наказу від 20 жовтня 2020 року, справа № 676/4667/20 з 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача на 3500 гривень, щомісячно. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали і пояснили, що позивач з відповідачкою перебували в шлюбі , від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В 2020 році відповідачка виїхала за кордон і з того часу життям дитини не цікавиться, з дитиною не спілкується, зареєструвала інший шлюб. Відповідачка перед виїздом за кордон отримала декілька кредитів на прізвище позивача та його матері шляхом укладання онлайн - договорів і позивач з цього приводу вимушений був звертатись в правоохоронні органи. Позивач не створював відповідачці перешкод в спілкуванні з сином. На дні народження відповідачка подарунків сину не передавала з - за кордону. Представник Виконавчого комітету Орининської сільської ради в судовому засіданні підтримав висновок про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Також пояснив, що при підготуванні висновку проводилось опитування дитини і висновок також складено з врахуванням опитування дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , прізвище якої записано в актовому записі про народження сина - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Підпилип`янської сільської ради Кам`янець - Подільського району , актовий запис № 3 від 09 квітня 2015 року. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2020 року по справі № 676/1273/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка на той час мала прізвище « [PERSON] » розірвано, розірвання шлюбу проводилось за позовом [PERSON] . Судовим наказом Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року, справа за № 676/4667/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття. Перед розірванням шлюбу відповідачка 05 березня 2020 року під прізвищем « [PERSON] » виїхала за кордон, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 19-46734/18/24 від 05 липня 20024 року і з того часу в Україну не поверталась. Відповідачка під прізвищем « [PERSON] » за період з 01.01.2020 року по 20 травня 2024 року перетин державного кордону України не здійснювала. З того моменту відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться розвитком дочки та сина, не турбується їх здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. З довідки Мукшо - Китайгородського ліцею від 15 травня 2024 року за № 26 вбачається, що неповнолітній - [PERSON] навчається в даному ліцеї , дитину до ліцею приводить та забирає батько, мати в ліцей не з`являлась, навчанням дитини в ліцеї мати дитини не цікавилась. З довідок про стан здоров`я дитини вбачається, що [PERSON] , [INFO] на прийом до лікарів з`являвся з батьком та з батьком отримував всі медичні довідки , необхідні для навчання в школі. З висновку Органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Орининської сільської ради , затвердженого рішенням виконкому від 15 липня 2024 року за № 5 вбачається, що мати дитини не здійснює виконання батьківських обов`язків , виїхала за кордон в 2020 році, з 2020 року мати дитини лише декілька разів телефонувала дитині, життям дитини мати не цікавиться, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд погоджується з висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку , оскільки вона не приймає участі у виховані та утриманні дитини, життям дитини не цікавиться , не вітає дитину з днями народження, не посилає дитині подарунків , не телефонує дитині. З копії свідоцтва про шлюб , (т.1, а.с. 68 - 70) вбачається, що відповідачка 28 червня 2023 року зареєструвала шлюб в Республіці Польща внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] » Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина , а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини , не допомагає сину матеріально, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та вихованням, не спілкується з ними без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з сином , і таким чином вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Позовна вимога в частині зміни розміру аліментів , які стягуються з відповідачки на підставі Судового наказу від 20 жовтня 2020 року, справа № 676/4667/20 не підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження даного позову позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження зміни матеріального становища позивача та відповідачки , яке б призвело до необхідності стягувати аліменти в іншому розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: partial