Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] помер [INFO] . Відповідач не займається вихованням та утриманням своїх дітей, не створює належних умов для їх проживання, не здійснює догляду за ними, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не цікавиться навчанням, не докладає зусиль до зміни свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. 28 грудня 2023 року діти тимчасово поміщені до Комунального закладу «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де знаходяться до теперішнього часу. Виконком Мурованокуриловецької селищної ради як орган опіки та піклування з відповідним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав 19 червня 2024 року звернувся до суду. Після отримання інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 56), ухвалою суду від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 57). Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та додатки до позову відповідачу були направлені на адресу зареєстрованого і постійного місця проживання, однак поштове відправлення повернулося без вручення у зв?язку з відсутністю адресата за такими адресами (а.с. 61-62, 67-68, 69-70). Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року (а.с. 74) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Судові повістки відповідачу направлено 06 серпня 2024 року на адресу фактичного та зареєстрованого місця проживання, однак поштові відправлення повернулися без вручення, у зв?язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 80-83). Крім того, 06 серпня 2024 року на офіційному веб-сайті судової влади України, було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 76). З врахуванням положень п.2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, [PERSON] є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомила про причину неявки, не подала відзиву. Представник позивача по справі Мельник Наталія Анатоліївна (повноваження на а.с. 48-49) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, заявила, що відповідач достеменно знає про судове засідання, оскільки була поінформована про це нею особисто в телефонному режимі, а старостою с. Михайлівці - при особистій зустрічі, не заперечила щодо заочного розгляду справи, про що заявила усно. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без участі відповідача. За наявності всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представник позивача у вступному слові оголосила повний текст позовної заяви. За клопотанням представника позивача (зворот а.с. 3 - а.с. 4) в судовому засіданні були допитані як свідки заступник директора - завідувач відділу соціальної роботи Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» [PERSON] та староста с. Михайлівці [PERSON] . Так, [PERSON] пояснила, що сім`я [PERSON] попала в поле зору Служби у справах дітей ще у 2021 році і була поставлена на відповідний облік. Однак, за підтримки чоловіка та його родичів (сім`ї брата) [PERSON] виправила ситуацію з умовами утримання дітей і її сім`я була знята з обліку 06 червня 2023 року. Однак, відповідач не є авторитетом для дітей, крім того, вона має низький батьківський потенціал, а тому з вересня 2023 року з навчальних закладів почали надходити повідомлення, що діти не відвідують навчальний процес, а мати не контактує із вчителями і викладачами. Так само [PERSON] не йде на контакт з посадовими особами КЗ «ЦНСП Мурованокуриловецької селищної ради», переховується від них, тікає, змінює телефонні номери і т.п. За сприяння Центру діти з 03 грудня 2021 року до 13 січня 2022 року поміщалися до дитячого психоневрологічного санаторію ім. Академіка Д.К. Заболотного , а з 28 грудня 2023 року поміщені до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Впродовж 2024 року Центром здійснювалися виїзди до [PERSON] і було встановлено, що вона в будинку, де жила з дітьми, не проживає, не робила там навіть косметичного ремонту, не обробляє земельну ділянку і т.п. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сім`я [PERSON] проживає у селі Михайлівці з 2000 року. Вони постійно жили у будинку батьків покійного чоловіка відповідача і перебували на їх повному утриманні. Після смерті батьків чоловіка єдиним доходом родини була пенсія [PERSON] . Діти завжди ходять в обносках, вони ніколи не мали в достатній кількості та в різноманітті продуктів харчування. Сім`я не забезпечувала себе дровами на зиму, не оплачувала комунальні платежі, у зв`язку з чим в будинку уже тривалий час відсутня електроенергія. Сім`я [PERSON] жила як кочівники: ночували то по родичах, то по знайомих, з якими разом розпивали спиртні напої. Єдине, що похвально, відповідач ніколи не залишала дітей дома одних. Однак, після смерті батька дітей, [PERSON] знайшла собі іншого чоловіка. Через конфлікт з ним, дочка [PERSON] пішла з дому і два місяці (поки її не забрали у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей») проживала у чужій сім`ї, яка теж перебуває на обліку у відповідних службах. Старша дочка [PERSON] не відвідувала аграрний ліцей (він через дорогу від їх будинку), вона замкнута і не спілкується з однолітками, але жила з чоловіком, який на п`ятнадцять років старший від неї. За приписами ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Діти, щодо яких вирішується питання про позбавлення їх матері батьківських прав, зі слів представника позивача, знають про порушення у суді цього позову, були присутніми при всіх відвідинах родини відповідними службами та свідками про неодноразові попередження їх матері про належне виконання батьківських обов`язків та можливі наслідки невиконання таких обов`язків; вони здатні висловити свою думку, а тому судом було вирішено, що вони мають бути вислухані і судом під час розгляду справи по суті. Діти відповідача приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Так, [PERSON] (повних 17 років), [PERSON] (повних 15 років) та малолітній [PERSON] (повних 12 років) суду розповіли, що мама утримувала їх за рахунок пенсії з втрати годувальника, а також за рахунок коштів, які надавав їй її співмешканець, вони мали потрібний одяг і продукти харчування. Визнали, що мати дозволяла собі в їх присутності вживати спиртні напої, що вона не займалася ними. Шкодують, що не відвідували школу, запевняють, що змінять свою поведінку, коли їх повернуть до матері. Вважають нормальними відношення матері до них, умови свого проживання з нею, а також обставину, що мати після смерті батька шукає собі кохання. Діти визнали, що за вісім місяців, які вони провели у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», мати один раз приїжджала до них (пам`ятають навіть дату), але стверджують, що вони до неї телефонують, а тому знають, що вона зараз поїхала до своєї куми у м. Козятин Вінницької області шукати роботу. Під час заслуховування пояснень [PERSON] , він захотів подзвонити до матері, але коли сказав їй, що зараз він спілкується із Службою у справах дітей, відповідач відключила телефон, і дитина більше не могла до неї додзвонитися. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з врахуванням такого: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 2007 року (а.с. 51), серії [NUMBER] від 06 липня 2009 року (а.с. 52), серії [NUMBER] (а.с. 53) стверджується, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей був [PERSON] , але [INFO] він помер (а.с. 13). Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що сім`я відповідача з грудня 2021 року перебуває на обліку як така, в якій діти перебувають у складних життєвих обставинах: сім`я не має засобів для існування, відсутні продукти харчування, на осінньо-зимовий період сім`я не забезпечена паливом, через заборгованість за спожиту електроенергію, будинок, в якому проживають діти з батьками, відключено від електропостачання. Таке, зокрема, стверджується обставинами викладеними: у листі КЗ «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» від 17.11.2021 № 01-01/451 (а.с. 6), наказі Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської районної державної адміністрації від 01.12.2021 № 263 (а.с. 7), інформаціях інспектора ЮП та ДОП СПД № 1 Могилів-Подільського РВП (а.с. 8, 9). За сприяння служби у справах дітей та центру надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради з 03 грудня 2021 року до 13 січня 2022 року діти [PERSON] були влаштовані у дитячий психоневрологічний санаторій ім. Академіка Д.К. Заболотного з діагнозом F91.2 «розлад соціальної поведінки». В результаті проведеної відповідними службами роботи та за сприяння і підтримки родичів і громади, сім`я [PERSON] частково виправила ситуацію щодо умов проживання дітей в сім`ї (а.с. 25, 26-31), а тому на підставі наказу начальника служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради № 17 від 06 червня 2023 року дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було знято з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Однак, 09 жовтня 2023 року до Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради звернувся директор гімназії с. Михайлівці з інформацією, що діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] уже понад десять днів не відвідують навчальний заклад, мати заявляє, що вони хворіють, однак звернень до медичного закладу не було (а.с. 22). 12 жовтня 2023 року отримано інформацію директора Михайловецького професійного аграрного ліцею за № 132 (а.с. 23), що [PERSON] з початку навчального року жодного дня не відвідувала занять. За результатами оцінки потреб сім`ї [PERSON] та дітей (а.с. 15-19), проведеної з 11 до 13 жовтня 2023 року, зроблено висновок (а.с. 20-21), що відповідач у цій справі не забезпечує відвідування дітьми навчальних закладів, вона не має батьківського впливу на них, у неї відсутні розуміння потреб дітей, вміння їх виховувати, розвивати та доглядати; вона не бажає працювати, не дбає про забезпечення будинку опаленням на холодний період, у будинку відсутня електроенергія; вона не здатна вести домашнє господарство, планувати бюджет і раціонально використовувати кошти. Оскільки такими бездіяльністю та байдужістю діти перебувають у складних життєвих обставинах, наказом № 29 начальника служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради від 13 жовтня 2023 року (а.с. 32) [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було поставлено на облік як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. За результатом обстеження умов проживання дітей 20 жовтня 2023 року встановлено, що будинок взагалі і всі його кімнати потребують ремонту, в будинку брудно, дров заготовлено в недостатній кількості (а.с. 34). Цього ж числа - 20 жовтня 2023 року - [PERSON] дала згоду на влаштування всіх її дітей до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» терміном на шість місяців (а.с. 36). На підставі відповідних актів індивідуального характеру (а.с. 37, 38) 28 грудня 2023 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були прийняті до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с. 39, 41), де перебувають по теперішній час. Відповідно до інформацій директора КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» № 85 від 18 квітня 2024 року (а.с. 41) та № 132 від 24 липня 2024 року (а.с. 71), які узгоджуються із поясненнями в цьому засіданні дітей, за період перебування дітей у закладі (вісім місяців) мати [PERSON] відвідала їх лише один раз 17 березня 2024 року. Крім того, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] за результатами проведеної практичними психологами профорієнтаційної роботи виявили бажання навчатися в Державному навчальному закладі «Вінницький центр професійно-технічної освіти переробної промисловості» за спеціальністю «Кухар. Бармен». Однак, для влаштування дітей до такого навчального закладу необхідними документами є оригінали паспортів, які відповідач як мати дітей до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» не привезла (а.с. 85, 86), а їх вилучили і передали працівники КЗ «ЦНСЦ Мурованокуриловецької селищної ради». Відповідно до довідки-характеристики старости Михайловецького старостинського округу від 24.04.2024 № 11/59 (а.с. 40), [PERSON] будинок, в якому проживала з дітьми фактично не утримує, не доглядає його, не дбає про усунення обставин, які стали підставою для фактично відібрання дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради, що є додатком до рішення виконкому селищної ради № 59 від 15.05.2024 (а.с. 44-47), визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпеченню здобуття нею повної загальної середньої освіти, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 констатував: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини, передбачені ч. 1 ст. 166 СК України. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). У цій конкретній справі встановлено, що після смерті [INFO] батька, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали з матір`ю [PERSON] у будинку своїх бабусі і дідуся (батькових батьків). 20 жовтня 2023 року [PERSON] дала згоду на влаштування своїх дітей до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» терміном на шість місяців (а.с. 36). 28 грудня 2023 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані до КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». На сьогоднішній день діти перебувають у Центрі уже вісім місяців. За цей період [PERSON] відвідала дітей один раз 17 березня 2024 року. Зі слів дітей у суді на день розгляду справи в суді [PERSON] переїхала до своєї знайомої в Козятинський район Вінницької області. Дізнавшись з телефонного дзвінка під час розгляду справи по суті малолітнього [PERSON] , що діти допитуються судом, [PERSON] відключила свій телефон. Цими та іншими дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач не забезпечила своїм дітям безпечне, спокійне та стійке середовище для їх проживання, навчання та розвитку; вона не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей (зі слів дітей вони не мали розвиваючих ігор, їм не читали книги, не виконували з ними домашні завдання), їх навчання (діти тижнями не відвідували навчальні заклади), підготовку до самостійного життя; вона не в змозі забезпечити дітей необхідним харчуванням (його недостатньо дома), медичним доглядом і лікуванням (у дітей був педикульоз); не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі (допускає, щоб одна дочка жила із старшим чоловіком, а інша через конфлікт із співмешканцем мами, - у знайомих); не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей (її не цікавлять переживання дітей і т.п.); не створює умов для отримання дітьми освіти. Всі діти відповідача в судовому засіданні заявили, що хотіли б повернутися жити до матері і що їх мати не заслуговує на позбавлення батьківських прав щодо них. Суд поважає думку дітей, але,

Outcome: approved