Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 серпня 2020 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя між ними не склалося, та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, зазначила, що на сьогоднішній день позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим не має можливості працювати. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Інших стягнень з відповідача не проводиться. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання. 15 лютого 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Фесенка А.Л. надійшов відзив на позову заяву, в якому зазначив, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу у вигляді сплати аліментів на її утримання у розмірі від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років, з наступних підстав. Відповідач має посадовий оклад у розмірі - 4 790,00 грн. та надбавку у розмірі 50% від посадового окладу. Відповідач буде сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки та щомісяця надає матеріальну допомогу і утримує свою рідну матір, яка з 06.09.2022 року фактично проживає в якості ВПО і не має можливості працевлаштуватись. відповідач має заборгованість по ГЗ станом на 28.11.2023 року, за втрату майна у сумі - 1 168 797,25 грн., і сплачує її відповідно. Окрім того, позивач працює, та отримує допомогу від батьків, тому просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу між нею та відповідачем; задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліменти на утримання їхньої спільної дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (щомісячно), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дочкою повноліття; відмовити у позовних вимогах позивача в частині стягнення з відповідача на її утримання аліменти, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розірвання шлюбу та в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в іншій частині стосовно стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши позивача, представника відповідача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні установлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 серпня 2020 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 272, свідоцтво про шлюб від 20.08.2020 року, серії [NUMBER] . У шлюбі в подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 22.07.2022 року, серії [NUMBER] . Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000891565 від 25.10.2022 року та не оспорюється сторонами. Як вбачається з наказу № 73/к/тр від 30.09.2022 року [PERSON] оператору копіювальних та розмножувальних машин ТОВ «С-ЛОГІСТИК», надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 03.10.2022 року до 11.07.2025 року. Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 07.12.2023 року № 354 капітана [PERSON] з 30.11.2023 року призначено за посадою заступника 3-го стрілецького батальйону з матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом у розмірі 4 790,00 грн. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб подружжя на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.3 до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з матеріалів справи убачається, що наразі дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, та не заперечується відповідачем, на якого, як на батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. При цьому суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, зміст позовних вимог,які визнані відповідачем та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який в силу свого віку є працездатним, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд зазначає таке. Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вони перебувають у шлюбі, вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож доводи відповідача та його представника, що позивач працює, отримує допомогу від батьків та в змозі самостійно себе утримувати суд до уваги не приймає. Окрім того відповідачем не було надано суду докази його доходів (довідку про доходи) а також докази утримання матері. Тож достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що останній дійсно не має достатніх доходів та в не в змозі сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років позивач суду не надав. Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб матері дитини, та матеріального стану відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини. На переконання суду, призначення відповідачу аліментів на утримання позивача у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною трьох років, з урахуванням сплати аліментів на утримання доньки, буде відповідати інтересам сторін, обставинам справи і вимогам Закону. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 2 147,20 гривень, також підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 1073,60 гривень На підставі викладеного,

Outcome: partial