Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

21 червня 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 05.06.2023 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №00-8268072, а 18.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №1-18122023, відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 18.12.2023 до Договору факторингу №1-18122023 від 18.12.2023, ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15500,00 грн, з яких: 5250,00 грн - сума заборгованості по кредиту; 10250,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач [PERSON] не виконала свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість в сумі 15500,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 6). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, адресою проживання та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади. Причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направила (а.с. 67-68). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 02.09.2024 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.06.2023 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний Договір №00-8268072 (а.с.11-15). Паспортом споживчого кредиту зазначено умови кредитування (а.с.30-31). Відповідачу на підставі Кредитного Договору від 05.06.2023 року №00-8268072 ТОВ «Качай гроші», як кредитодавець, надав суму кредиту в розмірі 5250,00 грн із встановленим строком кредитування 120 днів (а.с. 11-37). Сторонами було узгоджено всі умови укладеного Кредитного Договору, що підтверджується електронними підписами у самому Договорі та вище зазначених документах. 18.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №1-18122023, відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.38-47), що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу (а.с.47). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-18122023 від 18.12.2023 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 15500,00 грн, з яких: 5250,00 грн - сума заборгованості по кредиту; 10250,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.44-45). Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, з врахуванням наступного. Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги №1-18122023 від 18.12.2023 в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Качай гроші» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «ФК «ЕЙС» замінює ТОВ «Качай гроші» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідача [PERSON] , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків ним за Кредитним Договором №00-8268072 від 05.06.2023 року. Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним Договором №00-8268072 від 05.06.2023, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним Договором №00-8268072 від 05.06.2023, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 14.06.2024 на суму 2422,40 грн. (а.с.8). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із повним задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджених витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правничої допомоги від 16.05.2024, укладеного між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія» ЕЙС», протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 16.05.2024, додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги від 16.05.2024 з переліком справи про стягнення заборгованості за кредитним договорам із зазначенням боржників, акт прийому - передачі наданих послуг від 16.05.2024 (а.с.48-53). На переконання суду обсяг наданих послуг відповідає заявленій до відшкодування сумі витрат на правову допомогу. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн..

Outcome: approved