Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

17.06.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява. У даній позовній заяві позивач просить суд виділити в натурі їй квартиру [ADDRESS] з частки, що становила 6/25 права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2024 № 741 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 25334621 від 08.08.2014 має на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді спільної часткової власності (розмір частки 6/25) в житловому будинку по [ADDRESS] . Позивачка має намір продати зазначене нерухоме майно, але не може цього зробити, оскільки інші мешканці зазначеного вище житлового будинку з 1998 року до 2000 року приватизували інші частки в цьому ж одноповерховому будинку на підставі рішень Вільнянської міської ради та отримали відповідні свідоцтва від Вільнянської міської Ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області вже як окремі квартири під номерами: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] і зареєстрували угоди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в 2021 році та в 2023 році. Таким чином склалася ситуація, коли у житловому будинку по [ADDRESS] у власників одночасно існує і право власності на окремі квартири: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (як багатоквартирного будинку), і на 6/25 частки будинку, яке зареєстроване відповідно до договору купівлі-продажу від 08.08.2014 № 741. 18.06.2024 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні\~з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)\~відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2014 №\~741 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Індексний номер витягу: 25334621 від 08.08.2014 належить на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді спільної часткової власності (розмір частки 6/25) в житловому будинку по [ADDRESS] . Вказане майно раніше належало громадянці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Вільнянською міською Радою народних депутатів Вільнянського району Запорізької області 05 червня 1996 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08 липня 1996\~року, номер запису: 2917 в книзі: 20. Державну реєстрацію права власності на вищевказані 6/25 частин житлового будинку проведено в Державному реєстрі прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області 14 жовтня 2013 року, номер запису про право власності: 2977370, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 187459123215, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області 21 жовтня 2013 року, індексний номер якого: 11259381. Вказаний житловий будинок, 6/25 якого відчужувалися, розташований на земельній ділянці (форма власності комунальна) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0870 гектарів. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок А, загальною площею 105\~кв.м, житловою площею 63,5 кв.м, сіни а1,а2,а3,а4; сараї Б,В,Г,З; душ Е, вбиральня Ж, паркан №1; водопровід № 2 і т.д. 26.03.2024 міським головою Вільнянської міської ради Запорізького району [PERSON] на адвокатський запит надано відповідь про відсутність інформації у відділі містобудування, архітектури та інфраструктури виконавчого комітету міської ради з рекомендаціями щодо звернення з даним питанням до ТОВ ЗМБТІ та Державного архіву Запорізької області. Згідно із відповіддю ТОВ «Запорізького МБТІ» за вих. № 3003 від 06.05.2024 за даними розрахунку часток від 24.02.1996 до складу 6/25 часток об`єкту нерухомості [ADDRESS] , належних [PERSON] , входили: квартира [ADDRESS] в житловому будинку літ. А у складі кухні 2-1 площею 6,6 м.кв, кімнати 2-2 площею 17,6 кв. м, у сінях літ.а3 коридор ІІІ площею 3,3 кв. м загальною площею 27,5 кв. м, в тому числі житловою площею 17,6 кв. м, сарай літ. З. У загальному користуванні: душ літ. Е, вбиральня літ. Ж, паркан № 1, водопровід № 2. З огляду на подані письмові докази ТОВ «Запорізьке МБТІ» при вивченні матеріалів інвентаризаційної справи на зазначений об`єкт нерухомості, фактично підтвердило законність вимог позивача та обставин, на які посилається [PERSON] . Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до\~ст.\~321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 2\~статті 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучо-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, частина 2 статті 382\~ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням. Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. За вимогами частин 1, 2\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від\~25травня 2021 року\~у справі №\~461/9578/15-ц\~при визначенні поняття правового режиму багатоквартирного житлового будинку\~зроблено правові висновки про таке: Станом на дату набрання чинності\~ЦК України\~законодавствоУкраїни містило такі основні положення щодо поняття багатоквартирного будинку: - серед об`єктів приватизації державного житлового фонду окремо виділялися лише квартири в багатоквартирних будинках та одноквартирні будинки (частина перша\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Будь-яких проміжних, об`єктів (наприклад, двоквартирних будинків чи квартир у них) закон не згадував; - законодавство про інвентаризацію нерухомого майна вказувало на те, що житлові будинки квартирного типу поділяються на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище). Багатоповерхові житлові будинки визнавались багатоквартирними. Разом з тим багатоквартирними визнавались також мало поверховібудинки: блокового типу - так звана килимова забудова (абзаци перший - третій пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітетубудівництва, архітектури та житловоїполітикиУкраїнивід 24 травня 2001 року № 127); - відповідно до державних будівельних норм житлові будинки поділялися лише на одноквартирні та багатоквартирні без виокремлення такого виду як двоквартирні будинки (абзац перший преамбули, пункт 1.4 ДБН В.2.2- 15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», які складалися й погоджувалися у 2003-2004 роках). Таким чином, є всі підстави вважати, що на момент прийняття та набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~2003 року житлові будинки за ознакою квартирності поділялися на одноквартирні та багатоквартирні (такі, що складаються з двох чи більше квартир). Ураховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що в розумінні статей\~377,\~382,\~385,\~812 ЦК України\~багатоквартирним слід вважати житловий будинок, який\~складається з двох чи більше квартир. Інший підхід (запровадження поділу будинків на одноквартирні, двоквартирні та багатоквартирні) вимагає відповідного корегування норм\~ЦК України. Так, у приміщень, розташованих у дво- та багатоквартирних будинках, однаковий правовий статус,\~і на приміщення у двоквартирних будинках розповсюджуються правові норми про приміщення в багатоквартирних будинках.\~Опосередковано це підтверджує частина друга\~статті 382 ЦК України, яка визначає спільним майном багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), а також різного роду конструкції та обладнання, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Тому вважаємо, що в допоміжних приміщень, розташованих у дво- та багатоквартирних будинках, однаковий правовий статус». З огляду на подані документи слід констатувати, що за адресою [ADDRESS] знаходиться об`єкт нерухомості, який є одноповерховим\~будинком квартирного типу, у якому квартири є окремими об`єктами нерухомого майна,\~а відтак на нього розповсюджується\~ЗаконУкраїни «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~(далі-Закон №417-VIII). Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України\~та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою КабінетуМіністрівУкраїнивід 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікаціюоб`єктівнерухомого майна для державноїреєстрації прав на них». Так, згідно з пунктами 1.2, 2.12.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно з ч. 3\~ст. 364 ЦК України\~у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають принципам справедливості, добропорядності та розумності, підтверджуються вищевказаними доказами які досліджені судом, узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved