Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.09.2018 року його було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася на вихованні і проживає із позивачем. Крім цього, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2023 року визначено місце продживання дитини із батьком. Також, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2023 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 гривень. Заборгованість по сплаті аліментів становить 16 400 гривень. З часу розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не піклується про її здоров`я та її фізичний, духовний та моральний розвиток, її навчанням та підготовкою до самостійного життя. Відповідач не спілкується із дочкою, що негативно впливає на її нормальне усвідомлення, не сприяє засвоєнню дочкою загальновизнаних норм моралі. З моменту розірвання шлюбу відповідач нехтує своїми обов`язками, як мати та проявляє не повагу до дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем одноособово без участі та підтримки відповідача. Відповідач проживаючи в м.Мукачево свідомо ухиляється від спілкування з дочкою, при зустрічі відвертається від неї, причому робить це без поважних причин, чим приносить душевний біль дитині, так як дочка стала більш дорослою і усвідомлює, що це її мама, а тому враховуючи вищезазначене позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі і надано відповадачу право подати відзив на позовну заяву. У свою чергу, [PERSON] подала до суду відзив на позов в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки заборгованості по сплаті аліментів не має, а докази, які б свідчили про те, що вона не виконує батьківські обов`язки, позивач не надав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали завлений позов та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та пояснила, що після розірвання шлюбу позивач сам погодився із тим, щоб дитина проживала із ним. Крім цього, між нею і позивачем був укладений Договір, згідно якого він взяв на себе зобов`язання повністю утримувати фінансово дитину, забезпечити перебування дитини в садочку та гуртках. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що позивач перебуває на службі у ЗСУ і у разі задоволення позову він можети бути звільнений від служби, а тому даний позов поданий з метою уникнення проходження служби. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і у СК України наведений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В даному випадку підстав для позбавлення батьківських прав відповідача відсутні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради - Степанова О.Р. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що дитина не хоче йти до матері і спілкуватися, вона її боїться, що мати її забере силоміць. Крім цього, під час розгляду справи просить суд взяти до уваги Висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є хрещена мати дитини сторін, а саме [PERSON] . Відповідач [PERSON] не піклувалася про дитину, залишила її у віці двох років. Протягом чотирьох років відповідач [PERSON] жодного разу її [PERSON] не телефонувала з приводу дитини, тобто взагалі не цікавилася дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є хрещеним батьком дитини сторін, а саме [PERSON] . Після народження дитини у сторін виникало багато негараздів, мати дитини [PERSON] не виконувала свої обов`язки. Що і стало підставою для розірвання шлюбу. На святкуванні дні народжень мати дитини не була, дитині не телефонувала. Були випадки, що мати дитини вчасно не давала їй їсти, не давала вчасно ліки, часто забувала. Дитина проживає із батьком і перебуває на його утриманні. На даний час у дитини важкий психологічний стан. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] самовільно залишила дитину, у неї була інша сім`я. Згодом вона повернулася і намагається дитину забрати до себе. У свою чергу, дитина матір боїться, не хоче з нею спілкуватися. Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджуються належними у справі доказами, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2023 року місце проживання дитини [PERSON] визначено разом із батьком [PERSON] (а.с. 9-12). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2023 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13, 14). Із Виробничої характеристики на [PERSON] вбачається, що останній працює в КП «Міськводоканал» Мукачівської міської ради на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці водопровідно-насосних станцій по строковому трудовому договору. По місцю роботи характеризується позитивно (а.с. 15). Згідно Довідки про доходи [PERSON] , останній за період з 05.2023 року по 04.2024 року отримав 156 528,33 гривень (а.с. 16). Постановою старшого державного виконавця Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2024 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого листа про стягнення із боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 гривень (а.с. 17). Із Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.05.2024 року [NUMBER]/4 за [PERSON] , станом на 10.05.2024 року, рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16 400 гривень (а.с. 18). Із листа Служби у справах дітей Мукачівської міської ради №633 від 10.05.2024 року слідує, що [PERSON] самостійно виховує дочку, яка перебуває на його утриманні. Мати дитини з дочкою не спілкується, участі у її вихованні не приймає, аліменти на її утримання не сплачує (а.с. 19). Відповідно до листа КНП «Медичний центр Сім`я» від 14.05.2024 року №435/01-14 дитина приходить на прийом до сімейного лікаря у супроводі батька [PERSON] , лікуванням та доглядом дитини займається батько (а.с. 20). Згідно відповіді на запит ЗДО №19 Мукачівської міської ради Закарпатської області №14/01-10 від 14.05.2024 року мати [PERSON] вихованням дитини [PERSON] не займалась, життям дитини в садочку не цікавилась, з вихователями групи не спілкувалась, дівчину в садочок не проводила та не забирала. За перебування дитини в дошкільному навчальному закладі сплачував батько [PERSON] (а.с. 21). Із Характеристики Мукачівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №4 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів Мукачівської міської ради Закарпатської області від 14.05.2024 року №01-12/60 вбачається, що [PERSON] навчається в Мукачівській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №4 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів Мукачівської міської ради Закарпатської області з 01.09.2022 року. Батько приділяє належну увагу вихованню дитини, забезпечує дитину матеріально, забирає дитину з групи продовженого дня своєчасно, періодично веде діалог з учителем та вихователем про успіхи дитини та її шкільне життя (а.с. 22). Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.05.2024 року [NUMBER]/4 заборгованість, станом на 31.05.2024 року по сплаті аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] - відсутня (а.с. 36). Із Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради №2317/01-36/42-24 від 09.07.2024 року слідує, що останні вважають доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с. 44). Із Виписки - епікриз №2478 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , вбачається, що останній перебував в Обласній психіатричній лікарні в період з 06.11.2019 року по 13.11.2019 рік з діагнозом: Гострий психотичний розлад (а.с. 62, 63). Із медичної документації на [PERSON] слідує, що вона була побита 22.06.2020 року колишнім чоловіком, заключення: забій м`яких тканин обличчя, шиї та правого плеча, садна, множинні гематоми (а.с. 67, 68). 10.09.2020 року о 19 год. 09 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.09.2020 року о 19 год. 09 хв. за адресою: [ADDRESS] , чоловік наніс тілесні ушкодження. Заявник значиться: [PERSON] (а.с. 69, 71). Згідно Довідки №282 від 15.05.2024 року [PERSON] із 01.05.2024 року проходить військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] [INFO] (а.с. 74, 76, 77). Відповідно до Довідки КНП «Лікарня Святого Мартина» [PERSON] в наркологічному та психіатричному кабінеті на «Д» обліку не перебуває (а.с. 75). Із Квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №4391210059 від 12.06.2024 року вбачається, що [PERSON] сплатила 6 000 гривень, призначення платежу: сплата аліментів згідно АСВП [NUMBER] (а.с. 89). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Також суд звертає увагу на ЗУ «Про охорону дитинства», який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Так, зі ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 даного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.1 п.2 ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що «Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/матір ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він/вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач та його представники на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаються на те, що відповідач [PERSON] жодного з покладених законом на неї, як матір обов`язків не виконує, не приймає участі у її вихованні, вже тривалий час не бачиться та не спілкується із дочкою, не цікавиться її станом здоров`я. Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема із Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2023 року у справі №303/4001/23, 2/303/611/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, вбачається і сторонами визнається той факт, що під час розгляду вищезазначеної справи, сторони подали до суду Договір між батьками про спільну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною від 23.06.2020 року, відповідно до п.4 якого, батьки домовилися, що дитина буде проживати разом із батьком. Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем та його представниками не доведено, що поведінка відповідача відносно її дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач та його представники не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матір по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed