Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] , засобами поштового зв`язку №4602510823316, звернулася в суд із позовом, який був уточений під час розгляду справи, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення наступного порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] : - кімнату, площею 9,90 кв.м., з балконом, площею 3,30 кв.м., виділити у користування [PERSON] та [PERSON] ; - кімнату, площею 22,00 кв.м., з лоджією, площею 6,00 кв.м., виділити у користування [PERSON] та [PERSON] ; - кімнату, площею 11,3 кв.м., виділити у користування [PERSON] та [PERSON] ; - в загальному користуванні залишити: кухню, площею 8,10 кв.м., ванну кімнату, площею 2,60 кв.м., вбиральню, площею 1,00 кв.м. (том 1, а.с. 2-3, 123-125). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона разом із відповідачами проживає у вказаній квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] (відповідач-2), [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач-4), [PERSON] (відповідач-3), [PERSON] (вона ж [PERSON] - відповідач-1). Відповідач-1 змінювала прізвище та по-батькові із [PERSON] на [PERSON] . Відповідач-1 проживає у даній квартирі разом із дочкою: [PERSON] , 2017 року народження. Вказана квартира відповідно до технічного паспорту складається із 3 кімнат, загальною площею 43,2 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - 22,00 кв.м., 2-а кімната - 11,30 кв.м., 3-я кімната - 9,90 кв.м. Відповідач-1 разом із донькою зайняли найбільшу у квартирі кімнату, до якої прилягає лоджія, та чинить позивачу перешкоди у доступі до лоджії, внаслідок чого між позивачем та відповідачем-1 виникають спори. Досить часто з цього приводу [PERSON] провокує сварки, зневажливо ставиться до позивачки, хамить, не упускаючи жодної нагоди, і того ж вчить неповнолітню дочку. [PERSON] з розумінням ставиться до того, що відповідачу-1 з донькою потрібна більша кімната для проживання, оскільки дитина потребує багато простору, однак, позивач та відповідач-2 є особами похилого віку, мають труднощі із самостійним пересуванням на далекі відстані та пересуванням по сходах. Вказує, що квартира знаходиться на 7 поверсі і хоча будинок обладнаний ліфтом, у [PERSON] та [PERSON] виникають труднощі, пов`язані із виходом на прогулянку, тому, більшість свого часу вони проводять у квартирі, в якій по мірі своїх можливостей стараються побільше ходити, а також виходити на лоджію подихати свіжим повітрям, у зв`язку із чим позивач неодноразово зверталась до відповідача-1 з проханням помінятися кімнатами, оскільки остання зайняла найбільшу кімнату, у якій позивачу та відповідачу-2 комфортніше проживати, у зв`язку з їхніми особливими потребами. Однак, [PERSON] відповідала на прохання категоричною відмовою, не приймаючи до уваги аргументів [PERSON] та продовжуючи їй хамити та ображати, а також підбурювати свою доньку до таких ж самих дій. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (том 1, а.с. 17). 05 грудня 2023 року від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі вказали, що заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі та погоджуються на запропонований позивачем порядком користування квартирою (том 1, а.с. 40-42). Від [PERSON] надійшли відповіді на відзиви, в яких позивачка просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що розгляд справи стосується також прав та інтересів дочки відповідача-1 - [PERSON] , 2017 року народження, тому, [PERSON] представляє не лише свої інтереси, а й інтереси неповнолітньої дочки. Вказує, що запропонований нею порядок користування квартирою повністю відповідатиме інтересам дитини (том 1, а.с. 31-32, 34-35, 37-38). 08 січня 2024 року [PERSON] , засобами поштового зв`язку №4602002342396, звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про: 1) встановлення наступного порядку користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : - виділити у користування [PERSON] окрему кімнату, житловою площею 11,3 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] окрему кімнату, житловою площею 9,3 кв.м. та балкон 3,3 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] окрему кімнату, житловою площею 22,0 кв.м.; - усі підсобні приміщення зазначеної квартири: кухня 8,1 кв.м., коридор 19,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., дві вбудовані шафи 2,0 кв.м., та 0,5 кв.м., та дві лоджії, площею відповідно 3,0 кв.м. і 3,0 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників та заборонити їм будь-яким чином обмежувати до них доступ всіх співвласників; 2) стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] вартість проведених в квартирі ремонтних робіт в сумі 13 731,43 гривні; 3) стягнення із відповідачів пропорційно сплачений нею судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень (том 1, а.с. 60-66). В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначила, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 лютого 1997 року Міським бюро технічної інвентаризації, вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2002 року, справа №2-3758, внесено зміни до актового запису стосовно [PERSON] , а саме: прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , по-батькові [PERSON] змінено на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, прізвище позивачки після укладення шлюбу - [PERSON] . Разом із [PERSON] проживає її донька - [PERSON] , [INFO] . Загальна площа квартири становить 76,8 кв.м., яка знаходиться на сьомому поверсі, та складається з трьох житлових кімнат (площею: 22,0 кв.м., 11,3 кв.м. і 9,3 кв.м.), кухні, площею 8,1 кв.м., двох лоджій, площею 3,0 кв.м. і 3,0 кв.м., балкону, площею 3,3 кв.м. та площ загального користування: ванна, туалет, коридор та 2 кладовки. Позивачка проживає у вказаній квартирі з жовтня 2019 року і саме її бабою [PERSON] та дідом [PERSON] їй було запропоновано зайняти вільну кімнату, площею 22,0 кв.м., оскільки кімнату, площею 11,3 кв.м. займає її мати - [PERSON] . При цьому, [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2001 року. Також, позивачкою було узгоджено з відповідачами і вони не заперечували проти зайняття нею разом із малолітньою донькою саме кімнати, площею 22,0 кв.м., яка по факту є прохідною, адже, через неї здійснюється прохід на дві лоджії. Перед проведенням ремонтних робіт, [PERSON] запитувала відповідачів, чи не бажають вони помінятися житловими кімнатами, на що вони заперечили. Так само, як відповідачі не висловлювали жодних заперечень стосовно проведення нею ремонтних робіт у вказаній кімнаті з метою подальшого проживання позивачки з донькою у ній. Стосовно звернення до [PERSON] з листом-пропозицією щодо укладення договору про користування квартирою є відверто абсурдним, оскільки такий лист датований 09 листопада 2023 року, що і первісна позовна заява, що є звичайною формальністю для складення у суду враження, начебто позивач за первинним позовом є управненою стороною. Щодо стягнення вартості проведення робіт, то вказує, що стан спірної квартири загалом потребує ремонту. Після вселення у 2019 році з донькою у цю квартиру, нею за згодою всіх співвласників було зроблено ремонтні роботи у кімнаті, площею 22,0 кв.м., а саме: стеля, стіни, поклейка шпалер та встановлення ламінату. Загальна вартість робіт становила 17 164,29 гривень і у випадку встановлення судом порядку користування квартирою, за яким вона займатиме іншу кімнату, з відповідачів належить стягнути солідарно, відповідно, 4/5 вартості оплачених останньою самостійно ремонтних робіт, що становить 13 731,43 гривні. Цей зустрічний позов протокольною ухвалою суду було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у ході проведення підготовчого судового засідання. Представником [PERSON] - адвокаткою Семусь Т.А. подано клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (том 1, а.с. 88-89). Суд протокольною ухвалою від 16 січня 2024 року залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (том 1, а.с. 90-93). Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач-3 просила у задоволенні вказаних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки з поданих доказів [PERSON] , остання вселилася та провела ремонт в 2019 році, однак, квитанції за придбання будівельних матеріалів датовані 2022-2023 роки і жодний із співвласників дозволу на його проведення не надавав, тому, вимога щодо стягнення грошових коштів є безпідставна та незаконна, так як не підтверджується належними та допустимими доказами, невідомо які матеріали були спрямовані на ремонт та яка була витрачена їх кількість, тобто, вказані вимоги є такими, що не заслуговують на увагу. Щодо виділення [PERSON] у користування кімнату, площею 11,3 кв.м., то вказує на те, що у цій кімнаті з самого часу вселення живе відповідач-3. У вказаній кімнаті вона провела ремонт, інтернет, придбала та влаштувала мебельний гарнітур, придбала світильник та килими на підлогу. Крім цього, позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували про порушення її законних прав іншими співвласниками щодо користування житловими приміщеннями (том 1, а.с. 114). Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому він просив задовольнити позов [PERSON] та погоджується з її запропонованим порядком користування квартири. Вказує, що [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі з 2001 року. Крім того, [PERSON] ніколи не оплачувала комунальні платежі та не проводила ремонт у кімнатах спільного користування квартири. Більше того, неодноразово пошкоджувала майно, яке знаходиться у даній квартирі (том 1, а.с. 116-117). Від [PERSON] надійшли письмові пояснення на зустрічний позов та відзив на зустрічний позов, в якому позивачка просила первісний позов - задовольнити повністю, та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не оплачувала комунальні платежі, не проводила ремонт у кімнатах спільного користування квартири, неодноразово пошкоджувала майно, яке знаходиться у даній квартирі. Зазначає про те, що квартира не потребує ремонту та перебуває у задовільному стані. Відповідачем-1-позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту проведення нею ремонтних робіт за її кошти у квартирі. Також зазначає, що відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4 згідні на запропонований [PERSON] порядок користування квартирою (том 1, а.с. 119-121, 127-130, 142-144, 147-149). Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач-4 просив у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки з поданих доказів [PERSON] , остання вселилася та провела ремонт в 2019 році, однак, квитанції за придбання будівельних матеріалів датовані 2022-2023 роки і жоден із співвласників дозволу на його проведення не надавав, тому, вимога щодо стягнення грошових коштів є безпідставна та незаконна, так як не підтверджується належними та допустимими доказами, невідомо які матеріали були спрямовані на ремонт та яка була витрачена їх кількість, тобто, вказані вимоги є такими, що не заслуговують до уваги. Щодо виділення [PERSON] у користування кімнату, площею 11,3 кв.м., то вказує на те, що у вказаній кімнаті з самого часу вселення живе. У цій кімнаті проведено ремонт, інтернет, придбано та влаштовано мебельний гарнітур, світильник та килими на підлогу. Крім цього, позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували про порушення її законних прав іншими співвласниками щодо користування житловими приміщеннями (том 1, а.с. 136). Від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказала, що відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано доказів, наведених у позовній заяві, а тому, зустрічну позовну заяву слід задоволити у повному обсязі (том 1, а.с. 151-153). Суд протокольною ухвалою від 05 квітня 2024 року без виходу в нарадчу кімнату постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті на 02 травня 2024 року о 14 год 30 хв (том 1, а.с. 224-229). В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] , її представник адвокат - Майка М.Б. первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити за безпідставністю. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокатка Семусь Т.А. щодо первісного позову заперечували та просили відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, згідно доводів, викладених в ній. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та її представник адвокат Бутрин С.В. первісний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О. І. щодо зустрічних позовних вимог пояснювала, що ними складався акт обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , а відтак врахувавши інтереси дитини в сукупності із спірними правовідносинами, орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] та її дитині необхідно виділити середню за площею кімнату у квартирі для користування. У цій кімнаті задовільні умови, зроблено ремонт, мати дитини не заперечували щодо проживання у цій кімнаті, якщо буде змінено порядок користування, адже на час обстеження вона з дитиною проживали у найбільшій кімнаті квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600279309062, де вказано «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, будучи присутнім у попередніх судових засіданнях визнавав позовні вимоги [PERSON] , пояснював, що є співвласником спірного житла, однак не проживає у цій квартирі дуже багато років, однак він вважає, що повинен мати «запасний аеродром», а тому йому також потрібно визначити кімнату, де він би міг проживати. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою батька [PERSON] та може повідомити, що вона проживала у квартирі по [ADDRESS] з татом [PERSON] та мамою [PERSON] з 2001 по 2010 рік. У цьому житлі також проживали батьки [PERSON] , однак коли свідок приходила в гості чи на дні народження, вони за одним столом не сиділи, між ними вже на той час були суперечки. За весь час своїх візитів свідок не бачила, щоб у квартирі робили ремонт, однак з 2010 року вона не була у житлі на [ADDRESS] , де зараз проживає [PERSON] . У 2010 році [PERSON] разом з її братом переїхали жити на орендоване житло. Свідок по фотографіях бачила кімнату, де проживає [PERSON] з дочкою (том 2, а.с. 12-17). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1997 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації, згідно з розпорядженням (наказом) від 07 лютого 1997 року № 21298, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (том 1, а.с. 5). Згідно Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого міським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записаний у Реєстрову книгу за №21348 від 07 липня 1997 року, яка знаходиться на 7 поверсі, розмір кімнат складає: 22,0 кв.м., 11,3 кв.м. та 9,3 кв.м. (том 1, а.с. 6-7). Як вказано в будинковій книзі прописаних та проживаючих по [ADDRESS] , по даній адресі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (том 1, а.с. 8-10). 09 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з Листом-пропозицією про укладення договору про встановлення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , в добровільному порядку (том 1, а.с. 11). Як вказано у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00026488338 від 28 травня 2020 року, [PERSON] змінено на [PERSON] (том 1, а.с. 69-70). 29 квітня 2017 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис №548 (том 1, а.с. 71). У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (том 1, а.с. 72). Згідно відповіді відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №08/28-03 від 02 січня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (том 1, а.с. 73). Відповідно до долучених [PERSON] квитанцій, касових ордерів, актів прийому-передачі виконаних робіт, платіжних інструкцій про купівлю матеріалів та оплату послуг за проведення ремонтних робіт, остання стверджує, що нею понесено витрати на загальну суму 21 686,65 гривень (том 1, а.с. 74-81). Також, [PERSON] долучено платіжні інструкції та квитанції про оплату комунальних послуг (том 1, а.с. 155-158). [PERSON] також долучено оплати за житлово-комунальні послуги (том 1, а.с. 163-167). В Акті обстеження умов проживання від 04 березня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] , проведеного спеціалістами Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, вказано, що житло розміщене на 7 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, [PERSON] разом із донькою [PERSON] проживає в одній із кімнат, площею 22,0 кв.м., умови проживання задовільні. В кімнаті зроблений ремонт, диван, дитяче ліжко, два пенали, розкладний стіл, комод. У користуванні частина лоджії (де знаходиться комод та розкладний стіл). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: наявне місце для сну та відпочинку. В наявності є дитячий одяг відповідно до віку дитини, мольберт, розвиваючі ігри, шафа для одягу (том 1, а.с. 179). Також [PERSON] долучені диски, на яких міститься фото співвласників квартири в одній із кімнат цього житла, де вони розглядають шпалери, наявний запакований у паперових пачках ламінат, є також відео з коридору спірного житла з якого слідує, що деякі з кімнат квартири обладнані замками (том 1, а.с. 158, 160, том 2, а.с. 28). Оцінивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, та надані в їх обґрунтування докази, суд доходить висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. У справі, яка переглядається, між сторонами існує спір щодо порядку користування квартирою [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка проживає у цьому житлі разом із малолітньою дитиною. Тобто, кожен із співвласників має по 1/5 частки у спірному майні. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Як вказано в частині 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами частини 2 статті 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Зі статті 383 ЦК України вбачається, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом статей 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. Як зазначено в пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Разом з тим, житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України (який змінив свою назву із Житлового кодексу Української РСР) та іншими актами законодавства України. На момент виникнення спірних правовідносин був чинний Житловий кодекс Української РСР. При цьому, 07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про дерадянізацію законодавства України», яким змінено у Житловому кодексі Української РСР назву на «Житловий кодекс України», а не прийнято новий кодекс. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом статей 47, 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16 (провадження №61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі №750/11539/18 (провадження №61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі №644/5579/19 (провадження №61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі №761/44705/19 (провадження №61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі №719/637/20 (провадження №61-11437св21). Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на квартиру, загальна площа якої становить 76,8 кв.м., в житлі наявні три житлові кімнати: площею 22.0 кв.м., 11.3 кв.м. та 9.3 кв.м., та площі загального користування: кухня, площею 8,1 кв.м., дві лоджії, площею 3,0 кв.м. і 3,0 кв.м., балкон, площею 3,3 кв.м. та коридор, площею 19,4 кв.м.; кладова - 0,5 кв.м.; кладова - 2,0 кв.м.; туалет - 1,1 кв.м.; ванна кімната - 2,6 кв.м. Враховуючи зазначені правові норми, склад сім`ї сторін, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі трьох ізольованих жилих кімнат в сукупності із встановленими обставинами у справі, беручи до уваги те, що сторонам належить по 1/5 часток спірної квартири, зваживши на похилий вік [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу буде встановлений наступний порядок користування житлом: для [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 22,00 кв.м., для [PERSON] , з якою разом проживає малолітня дочка [PERSON] , виділити житлову кімнату площею 11,3 кв.м., для [PERSON] виділити житлову кімнату площею 9,3 кв.м., та залишити в загальному користуванні кухню, дві лоджії, балкон, коридор, 2 кладови, туалет, ванну кімнату. Такий порядок користування на думку суду забезпечить баланс інтересів всіх співвласників спірного житла, які там проживають тривалий період часу та відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої дитини [PERSON] , що суд не може залишити поза увагою. Щодо встановлення [PERSON] порядку користування спірним житлом, то суд зазначає, що останній в цій квартирі не проживає тривалий період часу, не оплачує житлово-комунальні послуги, однак, є співвласником. Тому, права та законні інтереси на сьогоднішній день [PERSON] не порушені, а отже, позовні вимоги первісного та зустрічного позовів про встановлення йому порядку користування житлом є необґрунтованими. Право [PERSON] можливо буде порушене за умови, якщо він почне проживати у квартирі [ADDRESS] , та матиме перешкоди у користуванні цим майном. Відтак, тільки після виникнення в нього з іншими співвласниками спору щодо порядку користування вказаною квартирою, [PERSON] матиме беззаперечне право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки, в силу закону, має право користуватися жилим приміщенням нарівні з іншими співвласниками житла. Зустрічні позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] вартості проведених в квартирі ремонтних робіт в сумі 13 731,43 гривні, суд вважає такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Приписами ч.4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ст.322 ЦК України. Так, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Судом встановлено та підтверджено доводами учасників справи, що [PERSON] у жовтні 2019 року вселилася до квартири [ADDRESS] , та під час проживання провела ремонт у кімнаті площею 22,00 кв.м., у якій мешкає разом із дочкою. Однак, жоден із співвласників дозволу на проведення цих ремонтних робіт не надавав, як і не вважає ці ремонтні роботи покращенням, адже ламінат був постелений на паркет, а шпалери поклеєні задля створення комфорту особисто [PERSON] , яка проживає у цій кімнаті разом із дочкою, до цього там було краще облаштовано кімнату аніж після проведеного ремонту. Тобто, проведені [PERSON] , ремонтні роботи, якщо і мали місце, то були проведені з метою створення їй та дочці належних умов для проживання, при цьому інтереси інших співвласників житла не враховувалися, адже кожен з них мав свою кімнату, де облаштував побут на власний розсуд, що виключає відповідальність інших співвласників перед відповідачкою-позивачкою, як це передбачено ст.360 ЦК України. У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме будівельні матеріали були спрямовані на ремонт та яка була витрачена їх кількість, коли саме були здійснені указані ремонтно-будівельні роботи, що слідує із роз`яснень наданих до платіжних документів, які створені безпосередньо [PERSON] та адвокаткою Семусь Т.А. Тобто, за встановлених обставин, суд виснував, що після вселення [PERSON] до належного їй на праві спільної власності квартири [ADDRESS] , остання провела ремонтні роботи у кімнаті площею 22 кв.м., однак їх обсяг і вартість суду не доведено. Заразом такі роботи мали місце і були проведені задля комфорту позивачки-відповідачки та створення умов для належного проживання її малолітньої дитини. При цьому, будь-яких покращень для інших співвласників цього житла не відбулося, кожен з них продовжував користуватися житловою площею, яку займав попередньо, ремонтні роботи в інших житлових кімнатах квартири, за рахунок [PERSON] не проводилися. Отож, позовна вимога відповідачки позивачки про солідарне стягнення з інших співвласників вартості проведених в квартирі ремонтних робіт є безпідставною, оскільки за покращення власних житлових умов одного із співвласників відповідальність інших співвласників не передбачена, це суперечить змісту ст.360 ЦК України. Згідно з частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що первісний та зустрічний позови задоволено частково, суд вважає, що судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід віднести на сторони в межах ними понесених. На підставі викладеного та

Outcome: partial