Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог вказують, що 14.06.2022 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №121166658 на автомобіль «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] , згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання здійснити відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. 12.06.2020 року, в м. Дніпрі, на вул. Володимира Вернадського, 1, сталася ДТП за участю автомобіля «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортним засобом «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] (власник - ТОВ ЦВЕТМЕТ ЛТД) під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська №201/9504/20 від 06.11.2020 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ПДР України водієм автомобіля «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Крім того, відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська по справі №201/9492/20 від 06.11.2020 [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, провадження за ст.124 КУпАП та за ст.122-4 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення відносно [PERSON] . Відповідно до Висновку експерта №ZUs300920 від 06.10.2020 наданого судовим експертом Мазурек А.А., зазначено, що вартість ремонту з урахуванням зносу «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , становить 24 388,40 грн. Відповідно до умов договору страхування, в межах ліміту по полісу (ліміт за шкоду майну складає 100 000,00 грн.) та франшизи (1 000,00 грн.), та з урахуванням ст.29 Закону України «Про ОСЦПВ» позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ПП [PERSON] відповідно до рахунку № 67 у розмірі 23 388,40 грн. Таким чином, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до відповідача. 23.10.2020 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало на адресу відповідача Претензію про відшкодування збитку з додатком копій необхідних документів, однак дану претензію відповідач проігнорував. Крім цього, станом на дату подачі позовної заяви до суду відповідачем жодних виплат на користь позивача здійснено не було. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 23 388,40 грн., як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві, а також судовий збір у розмірі 2684, 00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Батмановою В.В. від 27.10.2023 відкрито провадження у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (а.с.57). 24.01.2024 ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Батмановою В.В. цивільну справу №201/13179/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування передано за підсудністю на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області (а.с.95). 22.04.2024 ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області Щербина Н.О. цивільну справу №201/13179/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування передано за підсудністю на розгляд до Царичанського районного суду Дніпропетровської області (а.с.111). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року, вказану справу 07.05.2024 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г. (а.с.117). Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року [PERSON] цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування прийнято до свого провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 118). Представник позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] , в якій прохав розгляд справи проводити у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Негробов О.В. в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та підтримують правову позицію, викладену у письмових поясненнях від 24 січня 2024 року, позовні вимоги не визнають та прохали у задоволенні позову відмовити. В письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] - адвокат Негробов О.В. від 24.01.2024 зазначає, що відповідач не погоджується із пред`явленими до нього позовними вимогами, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність підстав для пред`явлення до нього регресного позову. Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська по справі №201/9492/20 від 06.11.2020 [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, однак провадження за ст.124 КУпАП та за ст.122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення відносно [PERSON] . На думку позивача постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2020 (справа №201/9492/20) встановлено вину відповідача у вчинення адміністративного правопорушення, не зважаючи на те, що провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи положення ст.284 КУпАП, рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може встановлюватись у справах, у яких провадження закривається. Отже, позивачем до суду не було надано належних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем будь-якої із дій, передбачених п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Системний аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави зробити висновок, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди. Отже, за змістом Закону страхове відшкодування, яке виплачене по вказаному Закону страховиком третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у деліктному зобов`язанні і саме він враховуючи положення чинного законодавства зобов`язаний відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, а не страхувальник, який є заподіювачем шкоди. Тобто при виплаті страхового відшкодування згідно вимог Закону припиняється деліктне зобов`язання між сторонами та виникає інше зобов`язання страхувальника перед страховиком про повернення страховику, виплаченої ним суми страхового відшкодування, і таке зобов`язання прямо визначено нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі викладеного, представник відповідача прохає у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №105702 від 23.09.2020, 12.06.2020 року близько 11 год. 20 хв., в м.Дніпро на вул. В. Вернадського в районі будинку №1, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху та зміною його ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , який стояв без руху та був припаркований водієм [PERSON] , чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України та спричинив зазначеним транспортним засобам механічні пошкодження та завдав матеріальних збитків (а.с.14). Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №105703 від 23.09.2023, 12.06.2020 року близько 11 год. 20 хв., в м.Дніпро на вул. В. Вернадського в районі будинку №1, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] , був учасником дорожньо-транспортної пригоди, з місця якої поїхав, до поліції не повідомив (а.с.15). Згідно з постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року №201/9504/20, 12.06.2020 року близько 11 год. 20 хв., по вул. В. Вернадського в районі будинку №1 в м.Дніпро, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] , перед початком та зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , що був припаркований водієм [PERSON] та адміністративну справу у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КУпАП провадженням закрито у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.16-17). Згідно з постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року №201/9492/20, 12.06.2020 року близько 11 год. 20 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] по вул. В. Вернадського в районі будинку №1 в м.Дніпро, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, після якої залишив місце пригоди та до поліції не повідомив, та адміністративну справу у відношенні [PERSON] за ст.122-4 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КУпАП провадженням закрито у зв`язку зі збігом строку притягнення до адміністративної відповідальності, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України (а.с.18-19). Постанови суду набрали законної сили. З досліджених в судовому засіданні постанов суду встановлено, що саме представником [PERSON] в судовому засіданні при розгляді справ про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП та за ст.122-4 КУпАП було заявлено клопотання про закриття справи через наявність обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, тобто у зв`язку з закінченням передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Однак, представником відповідача не було надано належних доказів щодо відсутності вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Таким чином, закриття провадження у справі за спливом строків давності накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною та не виключає винуватості особи, відносно якої закрито провадження у справі, та не звільняє від відповідальності за шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову, в якій застрахована його цивільно-правова відповідальність. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно з полісом серії ЕР №121166658 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, станом на момент ДТП - 12 червня 2020 року, цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" (а.с.5). 28.09.2020 водій автомобіля «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернулася до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ, у якій зазначила обставини отримання транспортним засобом автомобілем «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] механічних пошкоджень, зазначивши, що, водій [PERSON] , керуючи забезпеченим т/з при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно у результаті чого допустив наїзд на стоячий буз руху автомобіль «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] та після ДТП водій [PERSON] залишив місце ДТП. Пошкоджено двері задні праві, колесо заднє праве (а.с.7-8). Із ідентифікатора картки ДТП в системі НПУ № 3020268859283395, 12.06.2020 об 11.20 год. по вул. В. Вернадського, 1 в м. Дніпро, винуватець ДТП водій автомобіля «MERSEDES-BENZ 817» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] був розшуканий в термін більше десяти діб, допустив порушення п.10.1 ПДР порушення правил перестроювання, п.2.10 ПДР залишення місця пригоди; 2-й учасник ДТП - автомобіль «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , власник ТОВ ЦВЕТМЕТ ЛТД, пошкодження ТЗ - задня права частина (а.с.10-13). Огляд транспортного засобу «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] проведений судовим експертом Мазурек О.А. 30.09.2020 (а.с.42-44). Відповідно до Висновку експерта №ZUs300920 від 06.10.2020, вартість ремонту з урахуванням зносу «TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] становить 24 388,40 грн. (а.с.20-40). Згідно з рахунком № 67 від 07.09.2020, ПП [PERSON] здійснено відновлювальний ремонт задньої правої частини автомобіля "«TOYOTA» д.н.з. [NUMBER] , на суму 36 086,00 грн. (а.с.47). Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування від 13.10.2020 за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України №121166658 від 14.06.2019, вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з урахуванням зносу) становить 24 388,40 грн., сума страхового відшкодування дорівнює розміру збитку з вирахуванням франшизи за договором: 23 388,40 грн. (а.с.46). Відповідно до страхового акту № 109.02484220-1 від 13.10.2020 ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" прийнято рішення виплатити страхове відшкодування ПП [PERSON] у розмірі 23 388,40 грн. (а.с.45). Факт перерахування ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" коштів ПП [PERSON] у розмірі 23 388,40 грн. за страховим актом № 109.02484220-1 від 13.10.2020 підтверджується копією платіжного доручення № 55662610 від 15.10.2020 (а.с.48). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог п.п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач після ДТП за його участі залишив місце пригоди, а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 22, 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням вимог п.п. «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 цього Закону, ст. 1191 ЦК України, за відсутності доказів про протилежне, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму страхового відшкодування, сплачену на рахунок потерпілого в розмірі 23 388,40 грн. В матеріалах цивільної справи міститься претензія від 23.10.2020р.., яка скеровувалася відповідачу з вимогою виплатити шкоду, завдану пошкодженням автомобіля. Однак, жодних відповідей від відповідача не надійшло. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачем. Відповідачем та його представником не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, котрі свідчать про те, що в наданих позивачем документах наявні неповні, недостовірні дані з приводу обставин ДТП та встановлення розміру страхового відшкодування, яке має бути виплачене позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом у розмірі 2 684,00 грн. (а.с.4).

Outcome: approved