Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

[PERSON] у квітні 2023 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в обґрунтування якого зазначила, що з 07.08.2015 року вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 441. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка постійно мешкає разом із нею. Після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин, вони не дійшли згоди щодо офіційного місця проживання їх малолітньої дитини, з вказаного приводу постійно вникають суперечки та конфліктні ситуації. Вона спроможна та надає дитині належний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, постійного піклування та гармонічного розвитку, має достатній високий дохід, взагалі не вживає спиртні напої, має належні житлово-побутові умови, приділяє дитині багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним розвитком доньки, належним чином відноситься до своїх батьківських обов`язків. Після уточнення позовних вимог, зазначила в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради; просила визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із нею, судові витрати покласти на [PERSON] . Ухвалою суду від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. 22.03.2023 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначив що з 07.08.2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини неодноразово припинялись. З лютого 2020 року подружжя мешкало разом з донькою у його батьків у кв. [ADDRESS] . В липні 2020 року шлюбні - сімейні відносини між ними припинились та [PERSON] переїхала мешкати до своїх батьків за місцем її реєстрації у кв. [ADDRESS] . За спільною згодою подружжя, їх малолітня дитина [PERSON] залишилася мешкати разом із ним та його батьками. [PERSON] приділяла недостатньо уваги дочці, натомість він ніколи не перешкоджав її спілкуванню з матір`ю. Він самостійно піклувався та належно виконував батьківські обов`язки. Займався вихованням доньки та забезпечував належні умови для її проживання та навчання. В зв`язку з початком військових дій на території України 24.02.2022 року він разом з донькою, батьками та [PERSON] виїхали тимчасово мешкати до м. Кропивницький. Після повернення родини до м. Харкова наприкінці червня 2022 року, заради безпеки дитини подружжя прийняло рішення про тимчасову евакуацію дитини з м. Харкова. Донька разом із його матір`ю перебувала до жовтня 2022 року у Івано-Франківській області. Після повернення дитини додому, [PERSON] мешкала разом із ним. Він піклувався про неї, дбав, займався її вихованням. У дитини сформувався сталий спосіб життя, постійне коло спілкування, друзі та міцні соціальні зв`язки. 02.03.2023 року [PERSON] забрала дитину та з того часу усіляко перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. Твердження [PERSON] про те, що він не спроможний надати дитині належний рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також медичного лікування не відповідає дійсності та жодним належним доказом не підтверджений. Зміна звичайного місця проживання дитини повністю суперечить інтересам [PERSON] , є стресом для неї і значним емоційним потрясінням. Він має у своєму користування транспортний засіб, місце проживання та роботу. Просив визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , разом із ним. Ухвалою суду від 23.03.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою суду від 29.03.2023 року зустрічний позов [PERSON] об`єднаний в одне провадження із первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 31.03.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. Позивач за первісним позовом, у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, подала відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що визначення проживання малолітньої доньки [PERSON] за місцем батька не буде відповідати інтересам самої малолітньої дитини, забезпеченню малолітньої дитині належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Крім того, [PERSON] зазначила, що з липня 2020 року вона разом з донькою стала проживати у квартирі, що належить на праві власності її батьку, окремо від чоловіка, у зв`язку з розлученням з останнім. Малолітня донька, [PERSON] за проханням їздила на деякий час до батька, проте з липня 2020 року та по теперішній час дитина постійно проживає з матір`ю. Батько дитини [PERSON] своєю поведінкою безпідставно вчиняє різноманітні сварки, чим завдає дитині психологічні травми. Також, [PERSON] свідомо і обізнано здійснює негативні дії спрямовані на маніпулюванням дитиною, оскільки він має безпідставну надію з приводу можливості відновлення шлюбно-сімейних відносин між ним та [PERSON] . На теперішній час зазначені дії [PERSON] призвели до психологічної травми самої дитини та в цілому негативний вплив на дитину з боку батька не є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, у зв`язку з чим визначення місця мешкання доньки [PERSON] за місцем мешкання батька не буде в якнайкращих інтересах самої дитини. Вважала, що зустрічна позовна заява [PERSON] є не обґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає. Позивач за зустрічним позовом, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав суду відповідь на відзив [PERSON] , в якому зазначив про підтримання заявлених ним зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 16.08.2024 року закрито підготовче засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та її представник первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у первісній позовній заяві та просили у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Крім того, [PERSON] вказала, що в зв`язку з постійними обстрілами Харківського регіону, вона влітку 2023 року разом із дитиною виїхали до Львівської області, де проживають по теперішній час, винаймаючи приватний будинок. Мірослава очно відвідує школу у Львівській області, а вона має постійне місце роботи з викладацької діяльності, отримує стабільний дохід, також їй допомагають її батьки. Після закінчення бойових дій, вона планує повернутись із дитиною у м. Харків, де у неї є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідач за первісним позовом та його представник первісні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні. Натомість підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради під час судового розгляду підтримала висновок Департаменту № 219 від 13.06.2023 року. Вважала за доцільне задовольнити зустрічні позовні вимоги, відмовивши у первісних позовних вимогах, оскільки на її думку малолітній дівчині зручніше буде проживати саме з батьком, а не з матір`ю. Зазначила, що в основу висновку були покладені документи, надані сторонами. Так, [PERSON] надав довідку про доходи з місця роботи, натомість [PERSON] вказані відомості не надала. Згідно наявних характеристик з місць роботи, [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно. Були обстежені місця проживання дитини як за адресою проживання батька, так і за адресою проживання матері - були встановлені однакові задовільні умови. Суд, вислухавши пояснення [PERSON] , [PERSON] , їх представників, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту служб у справах дітей ХМР, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Європейський Суд з прав людини у справі «Хант проти України» зазначив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Як зазначили під час судового розгляду сторони та фактично підтверджується матеріалами справи, з 07.08.2015 року по 04.05.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 7, 110). З 2015 року по 2016 рік подружжя мешкало у батьків [PERSON] у [ADDRESS] . В 2015 році подружжям було придбано квартиру у м. Харкові. Після народження дитини, подружжя переїхали проживати у власну квартиру у м. Харкові, де спільно проживали до 2020 року. У січні 2020 року подружжя продали квартиру, придбану у 2015 році. [PERSON] переїхав проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] переїхала до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . У травні 2020 року [PERSON] разом із донькою [PERSON] та [PERSON] проживали спільно разом з батьками останнього у кв. [ADDRESS] до липня 2020 року. З липня 2020 року переїхала до своїх батьків у кв. [ADDRESS] . Наприкінці лютого 2022 року сторони разом із донькою переїхали до м. Кропивницького, де проживали до травня 2022 року. Після повернення до м. Харкова, з 30.06.2022 року по 12.10.2022 року, за спільною згодою сторін, малолітня [PERSON] проживала з бабусею - матір`ю відповідача за первісним позовом у СП «Сокіл» на території Івано-Франківської області (т. 2 а.с. 146). З жовтня 2022 року сторони мешкали окремо, дитина [PERSON] періодично проживала як з батьком, за місцем реєстрації [PERSON] у кв. [ADDRESS] , так і з матір`ю, за місцем проживання її батьків у кв. [ADDRESS] . З літа 2023 року [PERSON] разом з донькою проживають у Львівській області. Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до даних службової характеристики [PERSON] , остання з червня 2016 року працювала на посаді інженера кафедри автоматизації проектування обчислювальної техніки Харківського національного університету радіоелектроніки. За місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с. 24-25). Згідно даних листів КНП «МПНД № 3» ХМР за № 2620 від 16.03.2023 року та КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» за № 305 від 17.03.2023 року, відповідно, [PERSON] на обліку не перебуває (т. 1 а.с. 26 27). Мати [PERSON] [PERSON] , згідно даних довідки про доходи від 15.03.2023 року, працює на посаді старшої медичної сестри стаціонара у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня», отримує заробітну плату (т. 1 а.с. 28-29). Батько [PERSON] [PERSON] , згідно даних довідки від 14.03.2023 року, працює в ТОВ «Будівельна компанія «Агробуд Україна», отримує заробітну плату (т. 1 а.с. 30). [PERSON] періодично отримує перекази на банківську картку, відкриту в АТ «Універсал банк» (т. 1 а.с. 31-66). Як зазначила дитячий-лікар психіатр у психологічній характеристиці [PERSON] , когнітивний розвиток дитини повністю відповідає віковій нормі; емоційний стан дитини не стабільний, [PERSON] замикається у своїх внутрішніх відчуттях, блокує свої емоції, замикається у своїх внутрішніх відчуттях, блокує свої емоції; дитина має прояви тривожності та невротичних станів, а саме, гризе нігті, постійно рухає руками у довільному порядку, торкається свого волосся; дитина травматично переживає конфлікт у родині, причиною цього є, безпосереднє включення дитини у конфлікт з боку батька. Батько постійно розмовляє з дитиною про розлучення, маніпулюючи термінами, які дитина не може достатньо зрозуміти, враховуючи її вік; дитина позитивно відгукується щодо матері та батька у цілому, ознак фізичного насильства або агресивної поведінки збоку батьків до дитини не виявлено; дитина однаково ставиться до проживання із матір`ю та батьком, однак батько може маніпулювати почуттям дитини, тому, об`єктивно, дитина не може визначити з ким із батьків вона хоче проживати (т. 1 а.с. 67). [PERSON] є власником частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , де зареєстрований з 05.05.2004 року (т. 1 а.с. 105 107, 112 116). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.03.2023 року, за вказаною адресою створені належні умови для виховання та проживання малолітньої дитини (т. 1 а.с. 117). Згідно даних довідки КЗ «ДНЗ (ясла садок) № 441 комбінованого типу ХМР за № 01-66/10 від 01.03.2023 року, [PERSON] виховувалась в закладі з 08.08.2019 року по 31.08.2022 року. У вихованні [PERSON] приймали участь мати [PERSON] , батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] активно займалися вихованням дитини. Вчасно приводили та вчасно забирали її з закладу. Систематично і своєчасно оплачували харчування дитини, приймали активну участь в житті ЗДО: відвідували батьківські збори, консультації, свята та розваги. Мати [PERSON] також приймала участь у вихованні дитини в ЗДО, але більшість питань вирішував батько [PERSON] (т. 1 а.с. 120, т. 2 а.с. 221-224). [PERSON] має банківську картку у АТ «Універсал банк», здійснював періодичні батьківські виплати за [PERSON] (т. 1 а.с. 121-123, 126-127). Адміністрація Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова ХМР у довідці від 23.02.2023 року зазначила, що [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , який бере активну участь в освітньому процесі доньки, знаходиться у постійному контакті з класним керівником та відвідує батьківські збори (т. 1 а.с. 124). Директор КЗ КДЮСШ № 9 у довідках від 13.03.2023 року, від 19.04.2023 року та листі від 22.05.2023 року відповідно, зазначив, що [PERSON] на спортивне тренування приводять і забирають батьки [PERSON] , [PERSON] та бабуся [PERSON] Батько та мати активно приймають участь у вихованні дитини, здають кошти на спортивний інвентар, екіперовку для занять та виступів у спортивних змаганнях доньки (т. 1 а.с. 125, т. 2 а.с. 94, 208). Директор КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» ХМР у листах від 06.03.2023 року та від 20.04.2023 року відповідно, повідомив, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та перебуває під наглядом лікаря-педіатра та лікарів-фахівців підприємства. Зі слів матері, [PERSON] проживає у кв. [ADDRESS] . Зі слів лікаря педіатра, з народження по теперішній час батьки супроводжували доньку до лікувального закладу; мати належним чином піклувалась про стан здоров`я доньки, виконувала рекомендації лікарів (т. 1 а.с. 128, т. 2 а.с. 96). Директор ПП «Ясен» у листі від 14.03.2023 року повідомив, що [PERSON] отримувала медичні послуги в медичному центрі з серпня 2016 року; до медичного центру її супроводжував її батько [PERSON] (т. 1 а.с. 129). Голова БО «БФ Мирне небо Харкова» у листі від 14.03.2023 року повідомив, що [PERSON] в період з лютого по березень 2023 року відвідувала заняття малювання та англійської мови у Центрі соціальної та психологічної підтримки. На заняття приводив дитину батько [PERSON] (т. 1 а.с. 130). Відповідно до даних довідки ХПДНЗ «Центр розвитку дитини «Гармонія» від 20.03.2023 року [PERSON] з вересня 2021 року по лютий 2022 року навчалась у закладі. Оплату за навчання здійснював [PERSON] (т. 2 а.с. 145). [PERSON] має у користування транспортний засіб (т. 1 а.с. 134-135). Згідно даних довідок від 27.02.2023 року, від 24.05.2023 року та від 25.05.2023 року, відповідно, [PERSON] працює на посаді інженера ТОВ «Фаворіт техно» з 01.10.2021 року, отримує заробітну плату; переведений на дистанційну роботу (т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 199, 201). [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с. 137). Батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають постійне місце роботи, отримують заробітну плату (т. 1 а.с. 138, 139). [PERSON] раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 140-143). Згідно даних листів Начальника [INFO] від 07.04.2023 року, від 04.05.2023 року та тимчасового посвідчення, відповідно, [PERSON] є військовозобов`язаним та підлягає призову по мобілізації; має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (т. 2 а.с. 68, 200, 202-203, т. 3 а.с. 144). Відповідно до даних акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для виховання та проживання малолітньої дитини [PERSON] (т. 2 а.с. 23). [PERSON] з грудня 2022 року зареєстрована у кв. [ADDRESS] , а з жовтня 2023 року є власником вказаної квартири (т. 2 а.с. 29, 111-113). [PERSON] прийнята на посаду вихователя гуртожитку Відокремленого структурного підрозділу «Вишнянський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування з 02.10.2023 року (т. 3 а.с. 113-114). Як зазначив директор ОЗ «Рудківська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. В. Жеребного Самбірського району Львівської області» у довідці від 27.09.2023 року, [PERSON] навчається у вказаному закладі (т. 3 а.с. 115). За даними учбової характеристики учениці [PERSON] , остання доглянута, охайно одягнута, до уроків готується систематично. Мати [PERSON] приділяє дитині належну увагу (т. 3 а.с. 116). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей від 13.06.2023 року за № 219, питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з одних із батьків, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (т.2 а.с. 230 - 231). Начальник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області у листі від 11.01.2024 року зазначив, що [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] на території Рудківської громади. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.12.2023 року, проведеним Службою у справах дітей встановлено, що [PERSON] навчається у Рудківській СЗШ І-ІІІ ст., має значні успіхи у навчанні, також навчається по класу хореографії та фортепіано у Рудківській музичній школі. Умови проживання дитини задовільні. [PERSON] має окрему кімнату, облаштовану відповідними меблями та технікою для відпочинку та навчання дитини, забезпечена шкільним приладдям, одягом, взяттям, засобами гігієни, продуктами харчування, відповідно до віку. За дитиною здійснюється належний догляд, мати піклується про здоров`я, фізичний, психологічний, розумовий розвиток, матеріально утримує. [PERSON] життєрадісна, усміхнена, весела дитина, легко вступає в контакт з працівниками служби (т. 3 а.с. 143). Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON] та [PERSON] зазначили, що мати та батько малолітньої [PERSON] є гарними батьками, які належним чином доглядають за дитиною та мають однакові обов`язки у вихованні доньки. Дитина наразі мешкає разом із матір`ю у Львівській області, через постійні ракетні обстріли м. Харкова. Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що як батько дитини, так і мати дитини мають належні умови для проживання їх спільної дитини з одним із них, та мають однакові обов`язки у вихованні доньки. З 2016 року по 2020 рік подружжя мешкало однією сім`єю, проте, через конфліктні ситуації у родині, [PERSON] переїхала з донькою проживати до своїх батьків, де мешкала до лютого 2022 року. На даний час з метою безпечності дитини через ракетні обстріли у м. Харкові, мати з дитиною виїхали до Львівської області. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положень ч. 1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства»). Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст.\~161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Згідно зі ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не взмозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, тому суд вважає, що батькам необхідно сфокусуватися саме на захисті інтересів дитини, а не на власному конфлікті. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, приймаючи до уваги нові дані, які не були встановлені у висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР від 13.06.2023 року, суд не погоджуючись з останнім та вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини саме з матір`ю. Підставами для такого висновку є, перш за все, стать та вік дитини, а також те, що дитина переважний час проживає з матір`ю, і судом не встановлено наявності якихось виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Також, суд бере до уваги дані про особу [PERSON] , яка працевлаштована, до кримінальної відповідальності не притягувалась, психічних розладів та наркологічної залежності не має. На теперішній час, за місцем проживання матері [PERSON] на території Рудківської громади у Львівській області, створені належні умови для дитини. [PERSON] має у власності окреме житло у м. Харкові. Розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, визначаючи місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю, а тому первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , необхідно відмовити. Разом з тим, суд зазначає, що залишення дитини проживати разом з [PERSON] не можна тлумачити, як наявність у матері переваги перед батьком, оскільки батько дитини у такому випадку не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою. Інші, наведені позивачем за зустрічним позовом доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Крім того, позивач за первісним позовом понесла витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією від 21.02.2023 року (т. 1 а.с. 1), а тому вони у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved