Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Позивач завернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 12.01.2018 року Виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №01. 24.05.2018 року [PERSON] змінив прізвище та ім`я на [PERSON] , про що видано свідоцтво про зміну імені №23 серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя з Відповідачкою не склалося. Між ними постійно виникали сварки, непорозуміння, внаслідок того, що кожний iз них має piзні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки, щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі i є такими, що суперечили б особистим інтересам позивача. Подружні стосунки між ними припинені ще з початку 2023 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин, вважає, що сім`я icнує формально. Надалі збереження ciм`ї вважає неможливим. Миритися з Відповідачкою не бажає. Cпip про майно відсутній. Окрім того, вказував, що після припинення фактичних шлюбних відносин та по даний час їхні діти, [PERSON] та [PERSON] проживають разом з ним, перебувають на його утриманні та самостійному вихованні. Також, після фактичного припинення шлюбних відносин iз відповідачкою, i по даний час, їхні діти проживають з позивачем, перебувають на його утриманні та вихованні. Як батько, позивач, виконує провідну роль в житті дітей, здійснює належний догляд за ними, забезпечує всі їхні життєві потреби та розвиток. Cпільне проживання із дітьми за адресою [ADDRESS] підтверджується Довідкою №178, виданою Житлово-будівельним кооперативом №56 від 19.07.2024 року, а також письмовими показами свідків. Також, він має змогу і надалі фінансово утримувати дітей, оскільки зареєстрований як фізична особа-підприємець. В свою чергу матір дітей - [PERSON] після припинення шлюбних стосунків не приймає участь у вихованні й утриманні їхніх дітей, не цікавиться їхніми успіхами та досягненнями, не приймає жодної участі у житті дітей, проживає окремо. Тому на даний час, у зв`язку необхідністю отримання допомоги, що реалізується в межах програми захисту дітей, з метою переміщення iз дітьми без документального оформлення згоди матері, яка разом iз дітьми не проживає, iснує необхідність у встановленні факту того, що позивач, [PERSON] самостійно виховує та утримує дітей - [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання ним дітей. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо його задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 12.01.2018 року Виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №01 (а.с. 7). 24.05.2018 року [PERSON] змінив прізвище та ім`я на [PERSON] , про що видано свідоцтво про зміну імені №23 серії [NUMBER] (а.с.8). Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про місце проживання дітей, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким будуть проживати діти відсутній. Сторони уклали нотаріально посвідчений Договір від 22.07.2024 року, відповідно до якого батьки домовились про місце проживання дітей із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні (а.с.13). Окрім того, спільне проживання батька із дітьми за адресою [ADDRESS] без реєстрації, підтверджується Довідкою №178, виданою Житлово-будівельним кооперативом №56 від 19.07.2024 року (а.с.12). Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання доньки, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження обставин самостійного виховання [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , судом досліджуються наступні документи: Спільне проживання батька із дітьми за адресою [ADDRESS] без реєстрації, підтверджується Довідкою №178, виданою Житлово-будівельним кооперативом №56 від 19.07.2024 року (а.с.12). Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 22.07.2024 року, відповідно до якого батьки домовились про місце проживання дітей із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні (а.с.13). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , також підтверджується факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] своїх малолітніх дітей (а.с.14-19). Окрім того, суд бере до уваги те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, має стабільний дохід та змогу і надалі фінансово утримувати дітей (а.с.20-22). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що малолітні діти проживають з своїм батьком, який створив всі умови для проживання дітей, здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про їхній стан здоров`я, діти проживають окремо від матері. За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved