Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач 24 березня 2023 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, [NUMBER] , 2967 куб.см., універсал-В, державний номер [NUMBER] , та легковий автомобіль CHEVROLET BOLT ЕV, 2019 року випуску, 150 кВт, державний номер [NUMBER] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, 2967 куб.см., універсал-В, державний номер [NUMBER] , від 03 лютого 2023 року № 5879/23/010805, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , оформленого ТОВ «Агентство незалежних експертиз» в ТСЦ 1244; визнати за позивачем право власності на легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, [NUMBER] , 2967 куб.см., універсал-В, державний номер [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя, судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивований тим, що 17 червня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти, сторони придбали легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, [NUMBER] , 2967 куб.см., універсал-В, державний номер [NUMBER] , та легковий автомобіль CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] . 17 січня 2023 року позивач була вимушена піти разом з дитиною від відповідача. 23 січня 2023 року відповідач шляхом обману під наміром ремонту автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, забрав у неї ключі від автомобіля, згодом їй стало відомо, що відповідач переоформив обидва автомобілі на свою колишню дружину, з метою уникнення їх розподілу. Відповідач взагалі не бажає обговорювати з позивачем питання поділу майна. Позивач вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 березня 2023 року витребувано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщеної особи стосовно реєстрації. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 31 травня 2023 року до канцелярії суду від [PERSON] дійшов відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] вказала, що не згодна з позовними вимогами позивача, стверджуючи, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким у неї дружні стосунки. В жовтні 2019 року вона передала йому в борг 60000 доларів США. 24 лютого 2022 року через воєнні дії в м. Маріуполь вона вимушена була виїхати з міста і звернулася до [PERSON] з проханням повернути борг в повному обсязі. Так як у нього не було грошових коштів він запропонував повернути борг автомобілями. Таким чином, [PERSON] повністю сплатив борг за договором позики, а повернення боргу є спільним обов`язком позивачки та [PERSON] як подружжя. 01 червня 2023 року до суду через поштову кореспонденцію надійшла до суду зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , інша особа [PERSON] про визнання спільним боргом подружжя коштів за договором позики. 19 червня 2023 року у відповіді на відзив, який надійшов до суду через канцелярію суду, [PERSON] вказала, що при відчужені спірних автомобілів [PERSON] поділ майна подружжя проведений не був, а розпоряджатися майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя він міг лише за її згодою. Договір боргу, який укладений у вигляд розписки є фіктивним. 23 червня 2023 року до суду через поштову кореспонденцію від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 18 серпня 2023 року просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, вказавши, що легковий автомобіль VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску та легковий автомобіль CHEVROLET\~BOLT,\~2019\~року випуску, є його особистою приватною власністю, придбані за його особисті кошти. Шлюб з позивачем було зареєстровано в 2017 року, легковий автомобіль VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску фактично був придбаний ним в 2015 році за особисті кошти, та оформлений на матір. Він був впевнений, що позивач не буде претендувати на цей автомобіль і з часом в період шлюбу, перереєстрував його на себе. Також у відзиві, що надійшов до суду через поштову кореспонденцію 30 серпня 2023 року, [PERSON] просила суд відзив на її позовну заяву повернути відповідачу як такий, що поданий з порушенням строків на його подачу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. В судовому засіданні 06 грудня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] відмовлено в прийнятті зустрічного позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Кононенко О.Р. письмово просила провести судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] письмово просила суд розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Курячий А.М. письмово просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Європейський суд з прав людини\~нагадав, що «принципи змагальності та рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять його в явно гірше становище порівняно з його опонентом (див. рішення у справах «Авотіньш проти Латвії [ВП] () [GC], заява № 17502/07, пункт 119, й інші посилання, ЄСПЛ 2016, та «Регнер проти Чехії» [ВП] (Regner v. the Czech Republic) [GC], заява № 35289/11, пункт 146, від 19 вересня 2017 року). До того ж, право на змагальний судовий процес, в принципі, означає надання сторонам можливості ознайомлюватися та коментувати всі надані докази або подані зауваження з метою впливу на рішення суду. Крім того, сторони повинні мати можливість подати будь-які докази, необхідні для того, аби їхні вимоги задовольнили (див. рішення у справі «Клінік дез Акація та інші проти Франції» (Clinique des Acacias and Others v. France), заява № 65399/01 та 3 інші заяви, пункти 36-43, від 13 жовтня 2005 року). До того ж, суд, який розглядає справу, повинен сам дотримуватися принципу змагальності, наприклад, якщо він розглядає справу на підставі обґрунтування або заперечення, висловленого ним за власною ініціативою (див. рішення у справі «Чепек проти Чехії» (), заява № 9815/10, пункти 45 та 51-60, від 05 вересня 2013 року). Судом встановлено, що 17 червня 2017 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 9 ). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року шлюбі між з [PERSON] та [PERSON] розірвано. В процесі розгляду справи судом згідно ухвали Ленінського районного сукду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року щодо надання інформації та копії документів встановлено, що за [PERSON] в період з 17 червня 2017 року станом на дату відповіда 23 травня 2023 року було зареєстровано транспортний засіб VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, WVGZZZ7PZED053309, [NUMBER] , дата реєстрації 09 серпня 2018 року, 03 лютого 2023 рку перереєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 03 лютого 2023 року № 5879/23/010805 (укладений ТОВ Агентство незалежних експертиз), траснпортний засіб JEEP COMPASS, 2017 року випуску, 3C4NJDABXHT667912, [NUMBER] , дата реєстрації 24 вересня 2021 року, 21 липня 2022 року перереєстровано на [PERSON] за договором купівлі-продажу від 21 липня 2022 року № 1249/2022/3286568 (укладений в ТСЦ МВС № 1249), транспортний засіб CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, 1G1FZ6S00K4138416, АЕ1872ZА, дата реєстрації 23 червня 2022 року, перереєстровано 02 лютого 2023 року на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 2023 року № 1244/2023/3637500 (укладений в ТСЦ МВС № 1244) (т. 1, а.с. 131-139). Згідно зі звітом № 0203/01 від 02 березня 2023 року про оцінку ринкової вартості легкового автомобіля, проведеною Правобережною Товарною Біржою, ринкова вартість легкового автомобіля, універсал-В, модель VOLKSVAGEN\~TOUAREG,\~2014\~року випуску,\~2967\~куб.см.станом на дату оцінки становить 1091440 грн. (т.1, а.с. 22-39). Відповідно до звіту № 0203/02 від 02 березня 2023 року про оцінку ринкової вартості легкового автомобіля, проведеною Правобережною Товарною Біржою, ринкова вартість легкового автомобіля CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, станом на дату оцінки становить 998465. (т.1, а.с. 40-55). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] здійснив відчуження спірного автомобіля VOLKSVAGEN\~TOUAREG,\~2014\~року випуску,[PERSON] всупереч вимог ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України, оскільки позивач згоду на продаж автомобілю не надавала. Судом встановалено, що продаж автомобілю VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, було здійснено в період перебування сторін у шлюбі, однак після припинення сторонами шлюбних відносин у 03 лютого 2023 року. В судовому засіданні [PERSON] не надав доказів, що автомобіль VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, був придбаний за рахунок майна, або коштів, які йому належать на праві особистої приватної власності. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, автомобіль VOLKSVAGEN\~TOUAREG\~,\~2014\~року випускує об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний в період сумісного шлюбу сторін за спільні грошові кошти. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. На підставі ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Саме такий по суті висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-2670цс16. Оскільки жодним з подружжя не було внесено на депозитний рахунок відповідної суми грошової компенсації за частину автомобілю, а спірний автомобіль VOLKSVAGEN\~TOUAREG,\~2014\~року випускує неподільною річчю, суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] і [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності по 1/2 частині автомобіля марки VOLKSVAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, у позовній заяві заявлено також вимогу про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легкового автомобіля CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] . З приводу данної вимоги суд зазначає, що автомобіль CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2023 року без згоди позивача, проте [PERSON] не оспорює зазначений договір купівлі-продажу автомобіля, не просила врахувати його вартість при поділі спільного майна подружжя, то підстав для задоволення вимог щодо визнання спірного автомобіля CHEVROLET BOLT, 2019 року випуску, державний номер [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності суд не вбачає, оскільки право позивача на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту, шляхом врахування вартості 1/2 частини відчуженого без його згоди майна при поділі іншого майна. За таких обставин, позов підлягає чатковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідачів у рівних частках підлягає стягненню судовий збір на ккористь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 8 320,40 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved