Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа [PERSON] , в якому просить суд визначити додатковий строк терміном 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла мати Позивачки [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] ) [PERSON] , місце смерті місто Ашдод Держава Ізраїль, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2019 року, видане Міністерством Внутрішніх Справ, зареєстрованого в книзі про реєстрацію смертей та видано на підставі пункту 30 закону «Про реєстрацію населення» - 1995 у відділі населення і міграції у Хайфі. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. та належила їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1843, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. Позивачка є спадкоємцем першої черги померлої [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження Позивачки. Шлюб між померлою [PERSON] та [PERSON] розірвано 01.08.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Інших спадкоємців першої черги немає. Після звернення Позивачки 26 грудня 2023 року до приватного нотаріуса ХМНО Шахматової І.В., їй було повідомлено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк Позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із тим, що вона разом з мамою [PERSON] постійно проживали у м. Ашдод Держава Ізраїль з 2009 року, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті. Таким чином спадкове майно знаходиться у досить великій віддаленості до постійного місця проживання Позивачки, а також у зв`язку із введенням локдауну для запобігання розповсюдження короновірусної інфекції COVID-19 в Ізраїлі в березні 2020 року, повністю заблокувавши повітряне сполучення і заборонивши в`їзд іноземців. 19 березня прем`єр-міністр Беньямін Нетаньяху оголосив надзвичайний стан в країні, заявивши, що існуючі обмеження відтепер матимуть юридичну силу, а порушники будуть оштрафовані. Ізраїльтянам не дозволяли залишати свої будинки без крайньої необхідності. 2 липня 2020 року прем`єр-міністр Нетаньяху оголосив про посилення карантину через зростання кількості нових випадків. 4 травня 2021 року Ізраїль заборонив в`їзд для громадян України, Ефіопії, ПАР, Індії, Мексики та Туреччини. В свою чергу 16 березня 2020 року Україна закрила кордони для запобігання розповсюдження короновірусної інфекції COVID-19 та оголошено всеукраїнський карантин. До 30 червня 2023 року Урядом продовжено дію карантину через COVID 19. Крім того, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, який діє і дотепер, їхати в Україну також було небезпечно та повітряний простір закритий і наразі. Так, у зв`язку із віддаленістю місця перебування Позивачки від спадкового майна, вона не мала можливості у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини та поновити строк для прийняття спадщини у інший спосіб, ніж в судовому порядку можливості немає. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала суду пояснення, аналгічні викладеним вище, також зазначила, що позивач постійно проживала на момент смерті матері [PERSON] разом з нею у місті Ашдод Держава Ізраїль та спадкове майно знаходиться досить у великій віддаленості від спадкового майна. Тривалість не подання заяви про прийняття спадщини зумовлена саме жорсткими умовами короновірусної інфекції та закритим на тривалий час повітрянним простіром спочатку у зв"язку із карантином, а потім через військові дії, які розпочались в Україні та тривають і до теперішнього часу. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, в матеріалах справи є дані про належне їх повідомлення. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, зазначив, що позивака у 2009 році виїхала до Ізраїлю, де мешкала разом з мамою [PERSON] , на територію України не приїжджала Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла мати Позивачки [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] ) [PERSON] , місце смерті місто Ашдод Держава Ізраїль, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2019 року, видане Міністерством Внутрішніх Справ, зареєстрованого в книзі про реєстрацію смертей та видано на підставі пункту 30 закону «Про реєстрацію населення» - 1995 у відділі населення і міграції у Хайфі. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. та належила їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1843, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. Позивачка є спадкоємцем першої черги померлої [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження Позивачки. Шлюб між померлою [PERSON] та [PERSON] розірвано 01.08.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Інших спадкоємців першої черги немає. Після звернення Позивачки 26 грудня 2023 року до приватного нотаріуса ХМНО Шахматової І.В., їй було повідомлено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. За результатом розгляду заяви позивача приватним нотаріусом ХМНО Шахматовою І.В. 26.12.2023 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Пунктом 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції (далі - Порядок) передбачено, що При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Пунктом 2.1 Порядку встановлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Пунктами 3.1-3.5 глави 10 Порядку передбачено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3 ст.1272 ЦК України. Позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із тим, що вона разом з мамою [PERSON] постійно проживали у м. Ашдод Держава Ізраїль з 2009 року, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті. У зв`язку із введенням локдауну для запобігання розповсюдження короновірусної інфекції COVID-19 в Ізраїлі в березні 2020 року, повністю заблокувавши повітряне сполучення і заборонивши в`їзд іноземців. 19 березня прем`єр-міністр Беньямін Нетаньяху оголосив надзвичайний стан в країні, заявивши, що існуючі обмеження відтепер матимуть юридичну силу, а порушники будуть оштрафовані. Ізраїльтянам не дозволяли залишати свої будинки без крайньої необхідності. 2 липня 2020 року прем`єр-міністр Нетаньяху оголосив про посилення карантину через зростання кількості нових випадків. 4 травня 2021 року Ізраїль заборонив в`їзд для громадян України, Ефіопії, ПАР, Індії, Мексики та Туреччини. В свою чергу 16 березня 2020 року Україна закрила кордони для запобігання розповсюдження короновірусної інфекції COVID-19 та оголошено всеукраїнський карантин. До 30 червня 2023 року Урядом продовжено дію карантину через COVID 19. Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим\~Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України, затвердженими відповідними Законами України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Позивач заяву до нотаріуса для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подала з поважних причин, зокрема через дію карантину через COVID 19, збройну агресію і військові дії російської федерації на території України. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 червня 2019 року N 61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При вирішенні цього питання необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Пропуск строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.82 року у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції"). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення у справі "Трегубенко проти України"). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі N 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи обставини справи, а також те, що позивач, який є єдиним спадкоємцем, який звернувся за свідоцтвом про прийняття спадщини, пропущено строк для прийняття спадщини з причин, які визнані судом поважними, суд вважає можливим встановити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини - два місяці з дня набрання рішенням суду чинності.

Outcome: approved