Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі виконавчого листа №664/1817/18, виданого 10.10.2019 року Цюрупинським районним судом Херсонської області на виконання рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05.09.2019 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з квітня 2022 року по вересень 2023 року. В обґрунтування позову зазначено, що 18.06.2016 року позивач та відповідач уклали шлюб. В період шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05.09.2019 року по справі №664/1817/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Біляївському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На початку 2020 року дитина та відповідач знову почали проживати з позивачем однією родиною та знаходилися на його повному забезпеченні. До початку вторгнення російських військ в Україну [PERSON] працював у ТОВ «Бруклін-Київ», мав стабільний заробіток. Однак з квітня 2022 року у зв`язку з воєнним станом, позивач знаходився у відпустці за власний рахунок, як і інші працівники товариства. Тому позивачу доводилося заробляти кошти на підробітках на своє забезпечення, відповідача та сина. Позивач та відповідач влаштували сина до першого класу в Маяківський ліцей, де на теперішній час він навчається. У вересні 2023 року [PERSON] забрала сина, місцезнаходження її невідоме. На зв`язок не виходить. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, за період з 01.04.2022 року по 01.03.2023 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 31\~655,50 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] на електронну адресу суду надіслала лист, в якому зазначила, що не має можливості прибути у судове засідання, оскільки вона та дитина перебувають за межами території України. Пояснила, що [PERSON] навчається у першому класі місцевої школи. Відповідач не згодна з твердженнями позивача, оскільки вони не проживали разом весь час, про який зазначає позивач. Коли [PERSON] виповнилося 1 рік 2 місяці позивач разом з дитиною переїхали до батьків в Херсонську область, де проживали до закінчення декретної відпустки. За всі роки позивач та відповідач не знайшли спільної мови. Відповідач зверталася до позивача з проханням допомогти, купити дитині підгузки та відправити Новою поштою, проте [PERSON] відмовив. Було прийнято рішення подати позов до суду про розірванням шлюбу та стягнення аліментів. Відповідач ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною. В березні 2020 року позивач та відповідач почали жити разом, але в липні 2021 року відповідач разом з дитиною переїхали до м. Одеси на орендоване житло, та згодом [PERSON] купила квартиру. [PERSON] та [PERSON] справді деякий час проживали разом у будинку позивача, відповідач та її дитина не сплачували комунальні послуги, а все інше, а саме: купівля одягу, годування, лікування та дозвілля своїй дитині відповідач забезпечувала самостійно, офіційно була працевлаштована в ООО «Епіцентр К». 06.06.2023 року відповідач разом з дитиною виїхали до м. Київ і потім поїхали далі. [PERSON] було відомо про виїзд [PERSON] та [PERSON] , оскільки проводив їх на потяг. 08.06.2023 року [PERSON] , разом з дитиною виїхали з території України. [PERSON] повідомлений про їхнє місце перебування, спілкуються по відеозв`язку через соціальні мережі. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на позові наполягав, просив задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, причини неявки суд не повідомила. Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 13.02.2023 року [PERSON] було написано заяву на ім`я директора Маяківського ліцею А.Половського з проханням зарахувати [PERSON] , [INFO] , до 1 класу Маяківського ліцею на денну форму навчання. Відповідно до довідки Маяківського ліцею Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області №163 від 06.11.2023 року, [PERSON] , 2016 року народження, навчається у 1-а класі Маяківського ліцею Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), що підтверджується довідкою Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області №118 від 02.02.2023 року. Розмір заборгованості боржника [PERSON] зі сплати аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа №664/1817/18, виданого 10.10.2019 року Цюрупинським районним судом Херсонської області, становить 31\~655,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, здійснений у виконавчому провадженні №65760450. З довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України, а саме відомостей за звітний місяць щодо суми заробітку для нарахування пенсії вбачається, що у період з травня місяця 2022 року по березень місяць 2023 року [PERSON] періодично не здійснювалися нарахування заробітної плати, а саме: у травні місяці 2022 року, у червні місяці 2022 року, у липні місяці 2022 року, у серпні місяці 2022 року, у жовтні місяці 2022 року, у листопаді місяці 2022 року, у грудні місяці 2022 року, у січні місяці 2023 року, у лютому місяці 2023 року нарахування відсутні. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Згідно ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Частина 2 ст. 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 року у справі №343/860/17, від 01.08.2018 року у справі №344/12158/16-ц. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.06.2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Слід зазначити, що розглядаючи вказану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та право дитини на утримання з боку батька. [PERSON] є особою працездатного віку, матеріали справи не містять відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, скрутного матеріального становища або інших обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування позову [PERSON] не наведено жодної обставини, яка є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що на початку 2020 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати з ним та знаходилися на його повному забезпеченні до вересня 2023 року. При цьому, позивачем не надано доказів утримання дитини у цей період, зокрема довідки, квитанції, чеки, тощо, не вказано в чому полягала така допомога та який був її розмір. [PERSON] у поясненнях зазначила, що у період спільного проживання з відповідачем вона самостійно забезпечувала [PERSON] усім необхідним, а саме: купувала одяг, ліки, їжу та забезпечувала дозвілля сина. В свою чергу, [PERSON] не надав доказів на спростування викладених відповідачем обставин. Отже, позивачем на підтвердження доводів, викладених у позові, зокрема щодо повного утримання [PERSON] у період з 2020 року по вересень 2023 року, не надано жодного доказу. Разом з тим, не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. При цьому, виключно доводи позивача, викладені у позові, які не підтверджені жодними доказами, суд не може покласти в основу рішення, з огляду на приписи ч.6 ст. 81 ЦПК України, які встановлюють, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З-поміж іншого, позивач у цьому випадку є заінтересованою особою щодо задоволення позову, тож може використовувати, викладати та співставляти факти на власний розсуд. Однак, в будь-якому разі, повідомлені позивачем факти є лише його поясненнями, які в силу ч.1 ст. 81 ЦПК України підлягають доказуванню на загальних підставах. Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість\~\~кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позивачем позовних вимог належними та допустимими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до приписів ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормою ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed