Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі\~ ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс»,\~Позивач)\~звернулось до\~суду з\~позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.06.2020 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі Первісний кредитор, АТ «Альфа Банк») та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено Договір про надання кредиту № 491027030 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» надав позичальнику кредит в сумі 32\~403 грн. 71 коп. на строк 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 %. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладено в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконало умови договору та перерахувало на рахунок відповідача вищевказані кошти. Далі представник позивача зазначає, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року. Оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 20.12.2021 року (дата відступлення права вимоги) за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року виникла заборгованість на загальну суму 48 006 грн. 68 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредита у розмірі 31\~824 грн. 14 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16\~182 грн. 54 коп. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року у загальному розмірі 48 006 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 7\~100 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання\~\~ не з`явився,\~\~про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду\~\~не надходило. У відповідності до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 10.06.2020 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк`та Кіктенком Євгеном\~ Юрійовичем було укладено Договір про надання кредиту № 491027030. Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової пропозиції (оферти) Відповідача на надання йому банком відповідних грошових коштів у кредит на умовах строковості та повернення, із наступним погодженням (акцептуванням) кредитором такої пропозиції та видачі банком позичальнику зазначених кредитних коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Судом розглядом встановлено, що сторони своїми підписами узгодили умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 32\~403 грн. 71 коп., процентна ставка 39, 90 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту11.06.2025 року. Також сторонами в письмовій формі узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що відображено у додатку №1 до укладеного між сторонами Договору № 491027030 від 10.06.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «Альфа-Банк» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. У свою чергу, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно виписки по рахунку за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року за період з 10.06.2020 року по 20.12.2021 та відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року станом на 20.12.2021 року становить 48\~006 грн. 68 коп. Судовим розглядом також встановлено, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» був укладений Договір факторингу № 4, відповідно до якого АТ «Альфа Банк» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за плату права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прийняло належні АТ «Альфа Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Додатку 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року, на загальну суму 48\~006 грн. 68 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 31\~824 грн. 14 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16\~182 грн. 54 коп. Оскільки позивач наполягає на тому, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує повертає позику та не сплачує проценти за користування грошовими коштами, то суд доходить висновку, що то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо наявного права вимоги у позивача за вказаним кредитним договором. Відповідно до положень статей 1077,1078ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Матеріали справи містять відповідний витяг з реєстру боржників та акт прийому- передачі реєстру божників, які є додатками до вказаного договору факторингу, та які на думку суду є належними та допустимими доказами наявності права вимоги у позивача за вище зазначеним кредитним договором. Заперечення сторони відповідача з приводу неналежного оформлення таких документів суд відхиляє, оскільки вони носять формальний характер, і нічим об`єктивно не підтверджуються. На думку суду, зміст означеного договору, витяг з реєстру боржників та акт прийому- передачі реєстру божників у повній мірі дозволяють встановити обставину щодо того за яким саме кредитним договором і стосовно якого саме боржника відступлене право вимоги. Суд також вказує, що ані умови вказаного договору факторингу ані норми чинного законодавства не пов`язують перехід такого права вимоги саме з моментом оплати фактором на клієнта грошової суми за придбання портфелю заборгованості. А тому відсутність у матеріалах цивільної справи такого платіжного документу не має правового значення для розгляду даної справи по суті. Суд вважає, що наявність підписаного Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу та витягу з реєстру боржників свідчить про те, що за договором факторингу, позивач отримав право вимоги за вказаним кредитним договором. Окремо суд вказує, що навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримував вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги на користь фактора, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості в обсязі, що визначена кредитним договором, на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог\~ст. 516 ЦК України. Однак, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу в обсязі, що визначена кредитним договором, для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вказує на наступне. Згідно з п.1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За приписамист.627\~ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей\~626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього\~Кодексу. Згідно із\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності дост. 598\~ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно\~статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В даному випадку, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що оскільки між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. При цьому позивач довів обставину ознайомлення відповідача з істотними умовами такого договору зокрема про розмір та порядок повернення кредиту, розмір та порядок сплати процентів. Суд вважає, позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином. Так, матеріалами справи підтверджено факт виконання банком, як первісним кредитором, своїх зобов`язань за кредитним договором перед позивальником, зокрема надання відповідачеві на умовах строковості, платності та повернення кредитних грошових коштів, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, який є первинним документом, який за своєю формою відповідає вимогам, що встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У зв`язку із чим, суд сприймає таку виписку як належний, достатній та допустимий доказ надання кредитних коштів банком відповідачеві. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 75 576 грн. 04 коп.. Окрім цього, Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту відповідач, як споживач, був проінформований також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені\~статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» станом на 20.12.2021 року за Договором про надання кредиту № 491027030 від 10.06.2020 року заборгованості на загальну суму 48\~006 грн. 68 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 31\~824 грн. 14 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16\~182 грн. 54 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved