Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 30.07.2019 року по справі №499/70/19, залишеного без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року, стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн., починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 23.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вважає на даний час існують обставини, які є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Так, приймаючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн. щомісяця, суд виходив з того, що відповідач є працездатною людиною, отримує значний дохід від знаходження в закордонних рейсах як моряк приблизно 6-7 місяців на рік, з відповіді з ТОВ «УНІВІС, ЛТД», вбачається, що ТОВ «УНІВІС, ЛТД» надавало посередницькі послуги [PERSON] , [INFO] , у працевлаштуванні на суднах на посаді моторист другого класу з 30.03.2018 року по 26.09.2018 року з основним окладом 546 доларів США у місяць, також з 06.05.2019 року він знаходиться в рейсі тривалістю 6 місяців з основним окладом 579 доларів США. Крім того, ТОВ «УНІВІС, ЛТД» відповіддю № 12 від 30.04.2024 на адвокатський запит адвоката Стеценка О.П. повідомило, що з 15.11.2020 до 20.03.2021, і з 31.08.2021 до 04.08.2022 відповідач був працевлаштований на суднах на посаді моторист другого класу з основним окладом 845 доларів США у місяць. Таким чином, основний оклад відповідача, який був врахований судом при визначенні розміру аліментів, виріс з 579 доларів США до 845 доларів США у місяць, тобто в 1,45 рази. З урахуванням зміни матеріального стану відповідача, додаткових витратах, які несе позивач у зв`язку із станом здоров`я дитини, розвитком здібностей дитини, вважає необхідним збільшити розмір аліментів на утримання доньки до 10000 грн. щомісяця. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаюсь на те, що на даний час є обставини (війна, втрата роботи, на утриманні знаходиться маги інвалід та дружина з малолітньою донькою) із-за чого навіть 3000 грн не може сплатити (заборгованість існує), вже не кажучи про те, щоб збільшувати розмір аліментів. Зазначив також, що в ТОВ «Унівіс, ЛТД» не працює, немає стабільного заробітку. Вважає, що зайняття пілоном не є життєво необхідним. Ніяких хвороб тяжких у доньки немає, що потребують дорого лікування та реабілітації, а 3000грн аліментів цілком покривають вартість її новим обставинам - пілон, брекети та англійська мова. Крім цього, сумнівно ствердження позивачки про те, що вона знімає квартиру, оскільки у спільно-подружньому майні є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кори.2, приміщення 1,загальною площею: 15.8 кв.м. ІІри цьому, позивачка не надає ніяких доказів стосовно того чи я працевлаштований, але стверджує збільшення доходу. Крім того, загальною фразою просить врахувати стан здоров`я доньки, але ніяких доказів поганого стану здоров`я до матеріалів справи не надано. У судове засідання позивач не з`явилась, її представником надано суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали. Повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 30.07.2019 року по справі №499/70/19, залишеного без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року, стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн., починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 23.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до відповіді ТОВ «УНІВІС, ЛТД» №12 від 30.04.2024 року вбачається, що ТОВ «УНІВІС, ЛТД» надавало посередницькі послуги [PERSON] , [INFO] , у працевлаштуванні на суднах на посаді моторист другого класу з 16.06.2017 року до 06.12.2017 року, з 30.03.2018 року до 11.10.2018 року, 26.09.2018 року з основним окладом 546 доларів США у місяць, а також з 05.05.2019 року по 15.11.2019 року, з 15.05.202 року до 14.11.2020 року з основним окладом 579 доларів США у місяць, з 15.11.2020 року до 20.03.2021 року, і з 31.08.2021 року до 04.08.2022 року з основним окладом 845 доларів США у місяць. Поміж тим, зазначили, що ТОВ «УНІВІС, ЛТД» не є стороною трудового договору між моряком і роботодавцем, в зв`язку з чим не володіє інформацією про фактично нараховану та виплачену заробітну плату. Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-53217/18/24-Вих від 02.08.2024 року, наданого на виконання ухвали суду від 31.07.2024 року, відповідач [PERSON] у період з 01.01.2021 року по 02.08.2024 року декілька разів перетинав кордон України та в останнє 30.08.2021 року здійснив виїзд за межі території України, після чого даних про повернення немає. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частиною 3\~статті 181 СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Частина 1\~статті 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише саму необхідність у стягненні аліментів, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дітей. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У\~статті 192 СК України\~наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд бере до уваги, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Позивач, звертаючись з позовом про зміну розміру аліментів, посилалась на збільшення витрат на утримання дитини, а також наявності ряду інших обставин, які впливають на її утримання, зокрема, погіршення стану здоров`я, покращення матеріального стану відповідача у зв`язку із перебуванням на постійній роботі закордоном та отримання ним високої зарплатні у доларах США. Даючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, забезпечення її освітою, гармонійним розвитком, медичним доглядом та відпочинком, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування, бере до уваги необхідність надання медичної допомоги, що підтверджено поданими позивачкою медичними документами. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах. Суд також не бере до уваги доводи відповідача, який заперечував проти збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що на даний час присутні такі обставини як війна, втрата роботи, на утриманні знаходиться мати інвалід та дружина з дитиною. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, запроваджений воєнний стан в Україні однаковим чином негативно впливає як на позивача, яка проживає з дитиною, так і на відповідача, який проживає окремо з іншою сім`єю, в зв`язку з чим така обставина не може трактуватися на користь однієї із сторін. Стороною відповідача також не доведено, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, оскільки доказів такого утримання суду не надано, а з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює закордоном та не проживає постійно разом з матір`ю. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд відзначає, що аліменти в збільшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання законної сили цим рішенням, про що роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів у позивача та відповідача суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при визначенні такого розміру аліментів. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом і збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, необхідність надання медичних послуг для дитини та матеріального становища позивача, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, а саме: до 6000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач не обґрунтувала необхідність більших витрат на дитину, аніж 6000 грн. та такий розмір на думку суду є достатнім для утримання дитини, з урахуванням обов`язку іншого з батьків витрачати кошти на утримання дитини у такому ж розмірі. При цьому, посилання відповідача про відсутність стабільних доходів і утримання ним дитини від іншого шлюбу та дружини, не звільняє його від обов`язку надати допомогу іншій неповнолітніій дитині. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: partial