Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі анкети-заяви відповідача від 17.12.2014 року останньому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 38,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Посилаючись на те, що в подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.04.2024 року виникла заборгованість в сумі 76477 грн. 66 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 47203 грн. 75 коп., заборгованості по процентам в сумі 29273 грн. 75 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3028 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засіданні за викликами повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що на підставі анкети-заяви відповідача від 17.12.2014 року з останнім було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 38,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Згідно долучених до позову довідок, виписці по картці вбачається, що відповідно до анкети-заяви від 18.10.2019 року відповідачу було видано платіжну картку, відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом та останній активно користувався кредитними коштами. Також відповідно до розрахунку заборгованості, виписки по картці вбачається, що станом на 28.04.2024 року за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 76477 грн. 66 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 47203 грн. 91 коп., заборгованості по процентам в сумі 29273 грн. 75 коп. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд враховує, що оскільки умови договорів приєднання в даному випадку розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст наведених вище положень ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд враховує, що надані до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідача, а тому не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору та не визнаються судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення позичальника з вказаними Умовами та Тарифами, що діяли станом на 17.12.2014 року, а також доказом погодження сторонами відповідних істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України. Анкета-заява від 17.12.2014 року не містить погодженого між сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625,1048 ЦК України позивач не пред`явив. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.12.2014 року, яка виникла станом на 28.04.2024 року, в сумі 47203 грн. 91 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту, В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам в сумі 29273 грн. 75 коп. слід відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (61,72% від ціни позову) з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1868 грн. 88 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial