Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200327209 у розмірі 35741,67 грн та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.02.2021 року відповідач звернувся до АТ «Банк Форвард» із підписаною ним Заявою №200327209, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) пор укладання кредитного договору. Банк 19.02.2021 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві відповідача, і уклав з ним Кредитний договір №200327209, шляхом здійсненням дій, які відповідно до п. 2 Заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме: відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] . З моменту укладання договору клієнт зобов`язався погасити кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом. Банк надав відповідачу кредит в сумі 29129,92 грн, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок. Кредит наданий на наступних умовах: розмір процентної ставки за кредитом 0% річних; розмір щомісячної комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування (РКО) згідно з умовами обслуговування кредитів; строк кредиту з 19.02.2021 року по 19.02.2025 року. Відповідач не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 01.05.2024 року становить 35741,67 грн, з яких: 27914,96 грн прострочена заборгованість по кредиту; 1,12 грн прострочена заборгованість по відсотках; 5986,45 грн прострочена комісія за обслуговування; 1481,15 грн індекс інфляції по основному боргу; 0,06 грн індекс інфляції по відсоткам; 357,92 грн 3% річних по основному боргу; 0,01 грн 3% річних по відсоткам. АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03\~липня 2024\~року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з призначенням судового засідання на 12 серпня 2024 року. У судове засідання 12 серпня 2024 року учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Сторонам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. Судова повістка, направлена відповідачу на його адресу повернулася до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Крім того, згідно довідки про доставку електронного листа судова повістка, щодо призначення судового засідання на 12.08.2024 року доставлена відповідачу [PERSON] до електронної скриньки 15.07.2024 року. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 04 вересня 2024 року. У судове засідання 04 вересня 2024 року учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином, шляхом надсилання судових повісток та розміщення оголошення на сайті суду. Згідно довідки про доставку електронного листа судова повістка, щодо призначення судового засідання на 04.09.2024 року доставлена відповідачу на його номер телефону 12.08.2024 року. Про причини неявки учасники процесу суд не повідомили. Відповідач у судові засідання 12 серпня 2024 року та 04 вересня 2024 року не з`явився. Відповідно відповіді №673497 від 02 липня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщався шляхом оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на зазначені дати. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 07 лютого 2023 №49-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Банк Форвард» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 лютого 2023 № 155 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» у АТ «Банк Форвард» запроваджено тимчасову адміністрацію. Процедуру ліквідації розпочато на підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку». Будь який кредит підлягає поверненню, незалежно від обставин у яких знаходиться позичальник та фінансова установа. Умови кредиту, які прописані у договорі мають бути виконані, навіть, якщо Банк знаходиться у процесі ліквідації. Ця вимога врегульована ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірі і у строках встановлені умовами кредитного договору. Така вимога стосується також заборгованості за платіжними картками. Судом встановлено,\~що 19.02.2021\~року між\~АТ «Банк\~Форвард» та\~ [PERSON] підписано\~Кредитний договір\~№200327209,\~відповідно до\~умов якого,\~з моменту\~укладання договору\~клієнт зобов`язався\~погасити кредит,\~а також\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом. Банк надав відповідачу кредит в сумі 29129,92 грн, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, що підтверджується Випискою по особовим рахункам з 19.02.2021 року по 10.06.2023 року. Заборгованість [PERSON] по кредитному договору №200327209 від 19.02.2021 року станом на 01.05.2024 року становить 35741,67 грн, з яких: 27914,96 грн прострочена заборгованість по кредиту; 1,12 грн прострочена заборгованість по відсотках; 5986,45 грн прострочена комісія за обслуговування; 1481,15 грн індекс інфляції по основному боргу; 0,06 грн індекс інфляції по відсоткам; 357,92 грн 3% річних по основному боргу; 0,01 грн 3% річних по відсоткам. Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за кредитом відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IVЗакон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору. Аналізуючи викладене та надані позивачем докази, суд вбачає, що кредитор зобов`язує позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, що становить 5986,45 грн, що є несправедливим. Тому вимога про стягнення комісії не підлягає задоволенню. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 24.02.2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Позивачем не враховано вказаних норм Перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Тобто, вимоги про інфляційні втрати та 3% річних не можуть бути стягнуті з відповідача за той період, який вказує позивач, а відтак у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту\~ ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі\~3028,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №181772 від 09 травня 2024 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2365,02 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial