Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та просили суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 77284,33 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3000,00 грн. витрат на залучення експерта; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодуванння матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 5579,50 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 908,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 908,00 грн. 25.10.2023 р. на адресу суду надійшла заява представника позивачів - адвоката Філіппової Т.А. про зменшення позовних вимог, а саме, виключення з прохальної частини вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодуванння матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 5579,50 грн. Також, 25.10.2023 р. на адресу суду надійшла змінена позовна заява, після подачі заяви про зменшення позовних вимог. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 19.08.2021 р., водій [PERSON] , керуючи автомобілем HYUNDAI, н.з. [NUMBER] в с.Санжійка на території Одеського р-ну, Одеської області, при повороті праворуч, не впоралася з керуванням транспортного засобу та виїхала за межі своєї смуги руху, де допустила зіткнення з автомобілем DACIA, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушила вимоги п.10.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.09.2021 р., [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. та стягнуто судовий збір. Постанова набрала чинності 27.09.2021 р. Водій транспортного засобу HYUNDAI, н.з. [NUMBER] , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.10.2021 р. незалежним судовим експертом було складено висновок №206-21 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу DACIA, н.з. [NUMBER] та встановлена вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля DACIA, н.з. [NUMBER] , яка складає 77284,33 грн. Вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21.09.2021 р. Протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, [PERSON] довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобілю, тривалий час через це вона не могла вночі спокійно спати, сімейний бюджет позивачам довелося спрямовувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану [PERSON] , також постраждали неповнолітні діти позивачів, погрішилися стосунки між позивачами. Також позивач [PERSON] разом з дітьми була вимушена користуватися громадським транспортом, а тому розмір душевних страждань [PERSON] і страждань її родини оцінюється у 40000,00 грн. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що 19.08.2021 р., водій [PERSON] , керуючи автомобілем HYUNDAI, н.з. [NUMBER] в с.Санжійка на території Одеського р-ну, Одеської області, при повороті праворуч, не впоралася з керуванням транспортного засобу та виїхала за межі своєї смуги руху, де допустила зіткнення з автомобілем DACIA, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушила вимоги п.10.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.09.2021 р., [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. та стягнуто судовий збір. Постанова набрала чинності 27.09.2021 р. Водій транспортного засобу HYUNDAI, н.з. [NUMBER] , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.10.2021 р. незалежним судовим експертом було складено висновок №206-21 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу DACIA, н.з. [NUMBER] та встановлена вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля DACIA, н.з. [NUMBER] , яка складає 77284,33 грн. Вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21.09.2021 р. З розписки від 16.09.2021 р. вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 7000,00 грн., в рахунок компенсації за лікування в лікарні, претензій по факту ДТП 19.08.2021 р. не має, ні матеріальних, ні моральних. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. Відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 77284,33 грн. та витрати на залучення експерта у розмірі 3000,00 грн. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. (ч.6 ст. 82 ЦПК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 79 ЦПК Українидостовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1ст. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням наявності в матеріалах справи розписки від 16.09.2021 р., про відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial