Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У лютому 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2109458598205 від 04.04.2021 року у розмірі 35 000 грн., правову допомогу у розмірі 13 000 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04.04.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» було укладено договір про надання фінансових послуг № 2109458598205 «Стандартний», згідно з умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 3500 грн., орієнтовний строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту. Вказаним договором також визначено інші умови повернення кредиту після встановленого строку повернення кредитних коштів. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Служба миттєвого кредитування» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок позичальника. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору, кредитні кошти не повернув. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, зокрема, за договором про надання фінансових послуг № 2109458598205 від 04.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109458598205 від 04.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . Загальний розмір заборгованості відповідача по вказаному кредитному договору станом на день підготовки позову становить 61 042 грн. 80 коп., з яких: 3 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 57 542 грн. 80 коп. заборгованість за процентами. Проте, як вказано у позові, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 35 000 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31 500 грн. заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.03.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 04.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2109458598205 (а.с. 6-8). Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору позичальнику надається кредит без конкретної споживчої мети на суму 3500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору його додатків та правил. Згідно з наявним у матеріалах справи повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 16.02.2022, на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказу грошових коштів, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснено наступний переказ грошових коштів: номер карти [NUMBER] , власник карти (емітент) банк Commercial Bank Privatbank, категорія карти MasterCard, час запиту 04.04.2021, 19:52:15, номер договору 2109458598205, сума 3500, валюта UAH (а.с. 9). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за кредитним договором № 2109458598205 від 04.04.2021 заборгованість [PERSON] за період з 01.12.2021 по 10.01.2023 складає 61 042 грн. 80 коп., з яких: 3500 грн. тіло кредиту; 57 542 грн. 80 коп. відсотки (а.с. 12). 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 5 535 543,12 гривень, а фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 14-16). З додатку № 3 до Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 вбачається, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] за п/н [NUMBER] (зворотній бік а.с. 16-18). Вказане також підтверджується Витягом з Додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 (а.с. 19). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників зазначених у додатках №1 та №3 (а.с. 20 - 22). З реєстру боржників (додаток №3 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року) встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] п/н [NUMBER] , за договором про надання фінансових послуг № 2109458598205 (а.с. 23-24). Вказане також підтверджується Витягом з Додатку № 3 до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 25). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 2109458598205, заборгованість станом на 09.01.2024 року складає 61 042 грн. 80 коп., з яких: 3500 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 57 542 грн. 80 коп. заборгованість за процентами (а.с. 13). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3500 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним при укладенні договору, доказів погашення даної заборгованості відповідачем не надано, суд вважає що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, а тому позивача [PERSON] на користь відповідача підлягає стягненю сума в розмірі 3500 грн. Що стосуєтьс вимог позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, то слід зазначити наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України, та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого, частини першої статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись проте, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами п.п. 1.2, 1.3 договору про надання фінансових послуг № 2109458598205 від 04.04.2021 кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 30 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4 Договору про надання фінансових послуг визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: a) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 30 день з моменту отримання кредиту, в сумі що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 30 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п.п. 1.4.1, 1.4.2). Водночас у заяві-анкеті (для отримання кредиту), який є додатком № 1 до кредитного договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 3500 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 30 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 3500 грн. та сплатити проценти у розмірі 2 100 грн. (зворотній бік а.с. 8). Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті визначений орієнтовний строк повернення кредиту - 30 днів з моменту отримання кредиту, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 30 день з моменту отримання кредиту, тоді як зміст пункту 1.4. вказує на те, що нарахування процентів є саме відповідальністю позикодавця за неповернення кредиту (неправомірне користування коштами), хоча одночасно передбачено продовження строку кредитування до невизначеної дати. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Разом з тим, враховуючи, що відповідач кредит наданий йому у розмірі 3500 грн. не повернув, з останнього підлягають стягненню відсотки у розмірі 2100 грн., які узгоджені та нараховані йому на 30 день з моменту отримання кредиту. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2109458598205 від 04.04.2021 у розмірі 5600 грн., з яких 3500 грн. - сума боргу за тілом кредиту та 2100 грн. - відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування (30 днів з моменту отримання кредиту). Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 13 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 55 від 02.01.2024 року; витяг з Акта № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, копію платіжної інструкції № 0406030000 від 10.01.2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 у розмірі 52000 грн. Згідно заявки надання правової допомоги № 55 від 02.01.2024 за Договором, адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надані послуги щодо усної консультації з вивчення документів (вартість 3 000 грн. із розрахунку вартість години - 1500 грн.(2 год), складання позовної заяви про стягнення боргу (10 000 грн. із розрахунку вартість години 2 000 грн.(5 год.), загальна вартість послуг становить 13 000 грн. Однак, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. саме за надання правової допомоги по справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] . Договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», містить загальні умови надання взагалі будь-якої правової допомоги клієнту, а квитанція про сплату 51 000 грн. містить посилання в призначені платежу саме за надання правової допомоги згідно договору. Тому, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оплати витрат на правничу допомогу саме за цим позовом, а тому вимоги позивача в даній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial