Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить відшкодувати матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 жовтня 2021 близько 15 години на проїзній частині вулиці Набережно-Лугова сталась дорожньо-транспортна пригода. Керуючи транспортним засобом «Toyota Yaris» д.н.з. [NUMBER] відповідач [PERSON] , зневажила безпекою дорожнього руху, втратила контроль над керуванням автомобіля , пересікла двійну суцільну смугу дорожньої розмітки та на зустрічній для себе смузі руху вчинила зіткнення з автомобілем «Volvo S90», д.н.з. [NUMBER] , власником яким є позивач, яким керував на законних підставах [PERSON] та автомобілем «Daihatsu Terios» д.н.з. [NUMBER] , в наслідок якої було спричинено значної матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивача. Позивач зазначає, що виплачене страхове відшкодування , не покриває повністю причинену шкоду, а тому просить стягнути з відповідача причинену матеріальну шкоду в розмірі 225 396,00 грн, з яких: 217 536,00 грн матеріальна шкода за пошкодження автомобіля та 7 860,00 грн понесені витрати на перевезення автомобіля евакуатором, а також судові витрати. Позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. 04 січня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Скрипник О.Г. 06 січня 2022 року ухвалою суду було задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. 12 січня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18 січня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (відповідно до наказу №3/02-02 від 11 січня 2024 ро «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Скрипник О.Г.») за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О.І. 19 січня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Інші учасник справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Відповідач про причини неявки не повідомили, а тому з урахуванням поданої стороною позивача заяви, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Володільцем транспортного засобу «Volvo S90», д.н.з. [NUMBER] , є позивач, що підтверджується копіє свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] , який міститься в матеріалах справи. 07 жовтня 2021 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів «Toyota Yaris», «Volvo S90» та «Daihatsu Terios», внаслідок якої, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, [PERSON] визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП , закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Постанова у справі №758/15180/21 набрала законної сили 23 грудня 2021 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля позивача була застрахована, згідно полісу АР №9297185 в страховій компанії АТ СГ «ТАС» , копія полісу наявна в матеріалах справи. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Toyota Yaris» д.н.з. [NUMBER] , страхувальником якого є відповідач, застрахована згідно полісу АР №9140940, в страховій компанії ПрАТ «УПСК». Згідно полісу, який міститься в матеріалах справи , страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну- 130 000, 00грн, франшиза - 0. Після ДТП позивач звернувся до третьої особи-2 із заявою для отримання страхового відшкодування, було укладено угоду, щодо порядку та строків слати страхового відшкодування за даним фактом ДТП, в розмірі який зазначений в полісі, 130 000 грн, а тому страховою компанією виконано всі зобов`язання в рамках страхового полісу відповідача та кошти позивачем отримано. Згідно висновку експерта м№2532 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки/моделі «Volvo S90L T5», 2018 року виготовлення, номер кузова (VIN) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження, станом на дату ДТП 07.10.2021 року, складає 347 536,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свої о порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в . цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки, вартість матеріального збитку, завданого позивачу [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому з відповідача [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 року у справі № 370/2787/18 І провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № І 61-30908св18), від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61 - 12032св19). За таких обставин, саме відповідач ,як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром матеріального збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно висновку експерта № 2532 вартість матеріального збитку власнику автомобіля становить 347 536, 00 грн., страхове відшкодування, виплачене позивачу, становить 130 000, 00грн., то різниця становить -217 536,00 грн. Щодо стягнення витрат понесених на перевезення автомобіля, суд зазначає наступне Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» такі витрати відшкодовуються у разі евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу,який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди,чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася в місті Києві, а зареєстроване місце проживання позивача є місто Суми. Згідно акту надання послуг №5 від 19 жовтня 2021 року вбачається, що перевезення автомобіля марки «Volvo S90», державний номерний знак [NUMBER] , мало місце 19.10.2021 по маршруту м. Київ, пр.-т. С. Бандери, 24 - м. Суми. Білопільський Шлях 16/1. Позивачем дана послуга була сплачена у розмірі 7860,00 грн, що підтверджено товарним чеком №5, який наявний в матеріалах справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню, оскільки евакуація автомобіля була здійснення до місця проживання позивача , тобто до міста Суми. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи. Згідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, а тому згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати: сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2253,96 грн та сплачений судовий за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню.

Outcome: approved