Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 12.01.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01370, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,3% від суми наданого кредиту за кожні 30 днів. Товариство свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.01.2021. 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 відступило право вимоги ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021, укладеним з відповідачем. 12.12.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНЦІЯ «ГЕФЕСТ» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги N?12122023. Відповідно до умов цього договору право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №? BH23-01370 від 12.01.2021 року, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», що підтверджується витягом з Додатку №?l до договору відступлення права вимоги №?12122023 від 12.12.2023 р. 13.12.2023 року між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВОЮ КОМПАНІЄЮ «ГЕФЕСТ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги N?13122023/1. Відповідно до умов цього договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту N? BH23-01370 від 12.01.2021 року, укладеним було між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , було відступлено [PERSON] , що підтверджується витягом з Додатку №?l до договору відступлення права вимоги N?13122023/ від 13.12.2023 р. Позивач вказує на те, що відповідач не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 01.06.2024 виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 63999,71 грн., з яких: 7872,01 грн. тіло кредиту; 56127,70 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01370 від 12.01.2021 в розмірі 63999,71 грн. Ухвалою суду від 26.06.2024 р. в справі відкрите спрощене позовне провадження. Відповідач відзив на позов не подав. Враховуючи положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 12.01.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01370, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,3% від суми наданого кредиту за кожні 30 днів, а саме з 12.01.2021 по 07.04.2022. Днем кінцевого повернення кредиту є 07.04.2022. Згідно з п.п. 2.2 договору позичальник отримує готівкові кошти через касу кредитора, або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує позичальник при оформленні договору. Датою видачі кредиту є дата перерахування коштів з поточного рахунку кредитора на рахунок або через платіжні системи позичальнику або фактичного отримання ним готівкових коштів в касі відділення кредитора. Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 12.01.2021. Відповідно до п. 1.7, 1.8 договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними позичальник зобов`язувався повернути в касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу) відповідно до «Графіку внесків за Договором», що є додатком №1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Сторони погодили, що при розрахунку графіку внесків за цим договором та розміру єдиного платежу використовується ануїтетний спосіб погашення кредиту, що передбачає погашення рівними платежами. Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього договору. При розрахунку враховується день надання та не враховується день повернення. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів (п. 2.6 договору). В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж на 6 день від дати, визначеної в Графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн. за кожен факт порушення умов договору (п. 4.2 договору). Відповідно до п. 2.7 договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема, і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021, укладеним з [PERSON] . Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо боржника [PERSON] , укладеного з нею за договором про надання фінансового кредиту № BH23-01370 від 12.01.2021, право вимоги за яким відступається на суму заборгованості 63999,71 грн., з яких: 7872,01 грн. тіло кредиту; 56127,70 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 2.1.3 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором відносно боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Отже, ТОВ «Вендор-Фінанс» відступив право вимоги ТОВ «Кредит Готівкою» за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021, укладеним з [PERSON] 12.12.2023 між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредит Готівкою» відступило ТОВ Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021, укладеним з [PERSON] . В свою чергу, 13.12.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023 відступило [PERSON] право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021, укладеним з [PERSON] . Відповідно до абз. 2 п. 1.5 вказаних договорів відступлення права вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання цесіонарієм зобов`язання по оплаті прав, що відступаються. Згідно з п. 1.3 договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 право вимоги за кредитними договорами, визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 135714,67 грн. без ПДВ. Відповідно до п. 1.3 договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, право вимоги за кредитними договорами визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 60962,00 грн. без ПДВ. Факт виконання зобов`язання по оплаті прав за вищевказаними договорами відступлення прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією №346687221 від 12.12.2023. Договори є правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~ст.\~516\~ЦК України\~заміна кредитора\~у зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~ст.\~518\~ЦК України\~боржник має\~право висувати\~проти вимоги\~нового кредитора\~у зобов`язанні\~заперечення,\~які він\~мав проти\~первісного кредитора\~на момент\~одержання письмового\~повідомлення про\~заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором на момент його виконання. Матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення боржника про заміну кредитора за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01084 від 10.03.2020 як за договором факторингу, так і за двома договорами відступлення права вимоги. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2019 року в справі №361/2105/16-ц. Щодо суми заборгованості за вказаним договором, то належить зазначити таке. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01370 від 12.01.2021 станом на 01.06.2024 становить 63999,71 грн., з яких: 7872,01 грн. тіло кредиту; 56127,70 грн. відсотки за користування кредитними коштами. Згідно з п.1.5 договору, кредитні кошти були надані відповідачу строком на 15 періодів по 30 днів, а саме з 12.01.2021 по 07.04.2022. Днем кінцевого повернення кредиту є 07.04.2022. Проценти нараховані за період з квітня 2020 року по квітень 2024 року включно, тобто включаючи період в межах строку кредитування та після закінчення такого строку. Разом з тим, нарахування відсотків за межами строку кредитування, не допускається, оскільки після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, якщо інше не передбачено самим кредитним договором. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України). Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 року в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23.10.2019 року в справі №456/1747/15-ц, від 09.09.2020 року в справі №752/12685/15-ц. У постанові від 23.05.2018 року в справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Відповідно до п. 2.7 договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. Отже, цим пунктом договору сторони встановили відповідальність за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а тому позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, які можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Наведене свідчить про те, що нарахування відсотків після закінчення строку користування кредитом за неправомірне користування коштами та їх розмір визначено сторонами договору і такий розмір процентів встановлений на рівні процентів за правомірне користування коштами. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений з 24.02.2022 року. Тому з урахуванням викладеного, нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України в розмірі, визначеному договором в цьому випадку можливе лише до 23.02.2022 року. Позивач, нараховуючи відсотки за період з 12.01.2021 року по 01.06.2024 року, на вказані положення не звернув увагу та не врахував їх при зверненні до суду. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним договором слідує, що станом на лютий 2022 року заборгованість в цілому по відсотках становить 16609,23 грн. Отже, заборгованість по відсотках за користування (як правомірне, так і неправомірне) кредитними коштами за період з січня 2021 року по лютий 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану складає 16609,23 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення умов кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків як в межах строку визначеного кредитним договором, так і поза його межами до введення в Україні воєнного стану, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01370 від 12.01.2021 в загальній сумі 24481,24 грн., з яких: 7872,01 грн. заборгованість по тілу кредиту, 16609,23 грн. заборгованість по відсотках. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 463,31 грн. (пропорційно задоволеним вимогам) зважаючи на те, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial