Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

19.06.2023 року представник позивач - адвокат Штець О., яка здійснювала свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1244545 (а.с.7), звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] та просила: - позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вилучити у актовому записі про народження та актовому записі про батьківство [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , запис про батька; - стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь позивача. При цьому представник посилається на те, що сторони з 03.06.2006 по 06.12.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого народилося двоє синів. У 2019 році з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання синів, але він їх не сплачує, та станом на 01.06.2023 року заборгованість по аліментах становить 139 479,04 грн. Мікулін вихованням дітей не займається, здоров`ям не цікавиться, не проявляє жодної батьківської туброти, хоча знає, що одна дитина особлива, інвалід з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, лікування та спеціального харчування, він не проявляє батьківську турботу, вже тривалий час, більш ніж шість років. Батько свідомо та умисно не виконує батьківські обов`язки. Діти виховуються мамою, яка приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей, підтримує здоров`я та задовольняє усі потреби. Дуже часто виникають питання щодо погодження лікування дитини батьками, іноді ставляться питання, які потребують погодження обох батьків, а так як батько не бере участі в житті дітей, це ускладнює вирішення питань щодо лікування дитини. Також для реєстрації місця проживання дітей потрібна згода батька, яку позивач до цього часу не може отримати, тому обоє дітей досі не зареєстровані. Без позбавлення батька дітей батьківських прав, позивач не може вільно вирішувати питання про розвиток та здоров`я дітей, тому для захисту їх прав та інтересів звертається до суду. Справа надійшла за підсудністю до Болградського районного суду Одеської області 31.08.2023 року. Ухвалою судді від 15.09.2023 року відкрите загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого розгляду (а.с.29). 18.09.2023 року представником позивача було подано до суду шляхом надіслання на електрону адресу клопотання про залучення третьої особи - Служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області, також представник просив зобов`язати службу надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.40). Ухвалою суду від 16.10.2023 року клопотання представника позивача задоволено, до участі у справі залучено третю особу - Службу у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області у зв`язку з чим підготовче провадження відкладено (а.с.47). 02.11.2023 року від в.о.начальника служби у справах дітей Болградської районної державної (військової) адміністрації Янчевої Г. надійшов лист вих.№390/01-28/05 від 01.11.2023 року, в якому вона посилалася на вимоги п.3 розділу "загальна частина" Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 та просить виключити з числа третіх осіб у цій справи службу у справах дітей Болградської районної державної адміністрації як таку, що не є органом опіки та піклування та не може виступати в такій якості. Вважала за необхідне залучити до участі у справі орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, так як це питання входить до їх повноважень (а.с.57-58). В подальшому ухвалою суду від 29.11.2023 року було виключено з числа третіх осіб - Службу у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області, як таку що не має відповідних повноважень, а до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, яку суд зобов`язав надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.69-71). 12.02.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Павлівської сільської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей (а.с.88-89). Ухвалою суду від 26.02.2024 року було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.112-113). 11.07.2024 року на електрону пошту суду надійшли письмові пояснення [PERSON] (а.с.123-126), в яких вона підтримує свої позовні вимоги, також зазначає, що у 2015 році вона з двома дітьми виїхала до Німеччини для проходження лікування молодшим сином [PERSON] . Відповідач надав дозвіл на виїзд. На час виїзду вони з відповідачем вже тривалий час разом не проживали. Протягом всього часу відповідач матеріальної допомоги їй не надавав, зазначаючи, що не працює, що стало приводом для звернення до суду з заявою по стягнення аліментів. Тільки у 2024 році відповідач переказав певні гроші на утримання дітей. На даний час вона знаходиться з дітьми в Німеччині, де створила нову сім`ю та народила ще одну дитину. Вони з дітьми планують залишитися в Німеччині на постійне проживання, тому дітям необхідно встановити офіційний статус. При бажанні відповідач зміг би найти контактні телефони, її батьки до цього часу проживають на території України, але він до них не звертався. Висновок органу опіки та піклування вона вважає не об`єктивним. Сторони та представники третіх осіб до суду не з`явилися. Представник позивача [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН № 1244545 від 05 червня 2023 року (а.с.132), та вступила у справу 25.12.2023 року (а.с.75-76), надала 18.01.2024 року до суду, шляхом формування заяви в системі "Електронний суд", заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Наголошувала на тому, що відповідач свідомо порушує батьківські обов`язки, злісно та навмисно ухиляється від них. На контакт з дітьми не йде, не зв`язується з жодним із дітей, не заперечує особисто або письмово або усно щодо позбавлення, що свідчить про відсутність його інтересу до дітей взагалі, та його ігнорування судових засідань. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. 26.02.2024 року надіслав до суду заяву (а.с.90-92), в якій не визнає позовні вимоги. Пояснив, що з липня 2014 року позивач [PERSON] знаходиться за кордоном та у 2018 році народила дитину, під час фактичного знаходження з ним у шлюбі. Тому в Німеччині відбувся процес по оскарженню його батьківства. Їх спільні діти навчаються у «Школі Карл Кьоніг» та «Гешвістер-Шолль» школі типу «Реальна» у м.Нюрнберг Німеччина. Щодо заборгованості по аліментах пояснив, що відсутність його працевлаштування та введення воєнного стану в Україні стала приводом для утворення цієї заборгованості, але після його працевлаштування у серпні 2023 року до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» заборгованість по аліментах стабільно виплачується. Вважав за необхідне вислухати або врахувати думку дітей з приводу позбавлення його батьківських прав. Про дату, час та місце розгляду справи 27.08.2024 року був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в поштовому повідомленні про отримання повістки 10.08.2024 року, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив, жодних листів, пояснень, висновків з приводу заявлених вимог суду не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області, начальник [PERSON] , у заяві від 12.02.2024 року просила суд розглянути справу без участі служби у зв`язку із зайнятістю, проти задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі (а.с.87). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В силу п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 31.10.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси (а.с.13) та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.16) їх батьками є [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі. Відповідно до судового наказу від 21 грудня 2019 року по справі №523/18562/19, провадження №2-н/523/855/19, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнено аліменти на утримання обох синів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), наказ набрав законної сили та був виданий 12.02.2020 року (а.с.19). Факт наявності даного виконавчого документу відповідач не оспорює, як й не оспорює наявність заборгованості по аліментах. Як вбачається з постанови в.о. начальника відділу Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 11.03.2020 року на підставі вище зазначеного судового наказу було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] (а.с.20). 01 червня 2023 року старшим державним виконавцем відділу Лисенко А. було зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, яка рахується в відділенні за [PERSON] та склала 139 479,04 грн. З цього розрахунку вбачається, що відповідач жодних виплат з лютого 2021 року по травень 2023 року на утримання дітей не виплатив (а.с.21), даних щодо оскарження цього розрахунку, або інших дій виконавця з боку боржника [PERSON] суду не надано, тому суд вважає наявною заборгованість по аліментах, яка свідчить, що діти знаходяться вже протягом трьох років тільки на утриманні позивача, доказів протилежного суду не надано. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 06.12.2021 року, що підтверджується заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по цивільній справі № 523/7200/21, провадження № 2/523/3516/21 (а.с.18), цього факту відповідач також не оспорює. Наразі позивач [PERSON] разом з дітьми перебуває за кордоном в Німеччині, де вони фактично проживають протягом майже дев`яти років, діти [PERSON] та [PERSON] відвідують навчальні заклади у Німеччині, що підтверджується довідками виданими: - 22.06.2023 року секретаріатом Некомерційного товариства з обмеженою відповідальністю «Школа Карл Кьоніг» (а.с.53), відповідно до якої учень [PERSON] , [INFO] , відвідує у 2022-2023 навчальному році 6 клас групи продовженого дня школи «Карл Кьоніг», переклад зроблений перекладачем [PERSON] та нотаріально завірений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І.; - 11.07.2023 року школою типу «Реальна» «Гешвістер-Шолль» (а.с.55), відповідно до якої учень [PERSON] , [INFO] , у 2022-2023 відвідував 8 клас цього закладу, відвідує школу з 01.08.2020 року, навчання у школі завершується в липня 2025 року, переклад зроблений перекладачем [PERSON] та нотаріально завірений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. Спільний син сторін [PERSON] , 2010 року народження, є дитиною інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 25 вересня 2023року УСЗН в Приморському районі ДП та СПОМР (а.с.60) та в посвідчені його законним представником (опікуном) вказана мати - [PERSON] , позивач по справі. Батько дітьми не цікавиться, вихованням та їх утриманням не займається, з дітьми не проживає, не турбується про життя та здоров`я синів, матеріально не допомагає, доказів протилежного суду надано не було. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Водночас частинами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Даний висновок суд приймає до уваги, але він не носить імперативний характер. Частиною 1 статті 56 ЦК України визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі держані адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Також відповідно до пункту 3 розділу Загальна частина" Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Так, на виконання ухвали суду, орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області 12.02.2024 надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей, який затверджений рішенням сільської ради №5-2024 від 30 січня 2024 року (а.с.88-89). Свій висновок орган опіки обґрунтовує наступними аргументами: - [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом за адресою: [ADDRESS] , при цьому про умови життя нічого не зазначено; - відповідно до характеристики [PERSON] розлучений, офіційно працевлаштований, не має шкідливих звичок, за характером - спокійна людина; - [PERSON] з його слів намагався зв`язатися з колишньою дружиною по телефону для спілкування з дітьми, але вона не відповідає, тим самим вона перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, на це суд зауважує, що старший син майже досяг повноліття (17 років), а молодша (13 років) є дитиною з особливостями, дозвіл на їх виїзд за кордон надавався відповідачем, тобто у них з позивачем на той час були відповідні контакти. Старший син також мав та має можливості для спілкування з татом, але батько чомусь не зазначає про це; - [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з серпня 2023 року, де отримав заробітну плату у сумі 59 827,65 грн. (за який період не зазначено); - із суми доходів [PERSON] відраховується 50% доходів щомісячно до погашення загальної заборгованості, яка складає 167 696,51 грн. (не зазначено скільки вже погашено заборгованості по аліментах, з якого періоду почалися виплати). На думку органу опіки [PERSON] виправився, усвідомив протиправність своєї бездіяльності у відношенні виховання та утримання дітей та намагається налагодити відносини з ними. Відповідач крім своїх письмових заперечень на позовні вимоги не надав жодного доказу його намагання спілкування з дітьми, у вік елекронних технологій та всесвітньої мережі інтернет, батько при бажанні може спілкуватися з дітьми та їх мамою в режимі онлайн, але доказів такого спілкування або відмови у такому спілкування відповідач не надав. Не надав доказів того, що починаючи з 2020 року якимось чином матеріально допомагав в утриманні дітей, тем більш, що один з синів є інвалідом та потребує певної опіки та піклування, не надав доказів вітання дітей з днем народження, чи надсилав він подарунки дітям, тощо. Відповідач зазначає, що дружина з 2014 року перебуває за кордоном, але доказів цьому твердженню суду не було надано. Наявність у позивача третьої дитини, яка народилася у 2018 році, не впливає на заявлені позовні вимоги та не стосується даного спору, як й судового процесу, якій відбувався у Німеччині з приводу оспорювання його батьківства. [PERSON] не надав жодного доказу його намагань приймати участь у вихованні та забезпеченні спільних дітей з позивачем, тобто не спростував факт його самоусунення від їх виховання та матеріального утримання. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов`язків відносно синів. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дітьми йому ніхто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах неповнолітніх дітей, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України «Мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав». Щодо вимоги про вилучення запису про батька в актових записах. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно з частиною третьою статті 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України). Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (абзац перший частини першої статті 135 СК України). Згідно з частиною першою статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої статті 138 СК України, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Встановлена національним сімейним законодавством (частиною другою статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини Позбавлення батьківських прав не є підставою для вилучення відомостей про батька дитини, в даному випадку застосовуються вимог ч.6 ст. 164 СК України, для проставляння відповідної відмітки. Тому суд відмовляє в задоволенні цієї частини позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав задоволено в повному обсязі, суд вважає обґрунтованою вимогою щодо покладення на відповідача витрат, які понесла позивач при зверненні до суду (а.с.8), тому задовольняє цю вимогу.

Outcome: partial