Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Виклад позиції позивача та відповідача. 1.Позивачі звернувся до суду з позовом до Відповідачів, (третя особа Одеська товарна біржа), в якому просить суд визнати дійсним договір №269/Ю купівлі-продажу нерухомого майна від 28.04.2000, а саме квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 50,10 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, укладений між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе особисто за згодою батька [PERSON] на підставі Розпорядження виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області за №02-02-371 від 04.08.1999, на Одеській товарній біржі за номером №269/Ю від 28 квітня 2000 року. 2.Позов мотивований тим, що згідно даного договору позивачі придбали квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 50,10 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м. Сторонами договору всі умови договору купівлі - продажу нерухомого майна були виконані в повному обсязі, позивачі передали відповідачам кошти в розмірі 5507,00 гривень, а відповідачі передали їм ключі і позивачі стали проживати і користуватись даною квартирою. 3.30 травня 2000 року Позивачі зареєстрували своє право власності на квартиру [ADDRESS] в Южненськом міськом бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу №11 Пр-77-35. Після придбання квартири відразу ж вселились в цю квартиру, своєчасно сплачували комунальні послуги і мають намір розпорядитись своєю власністю, однак на момент укладення зазначеного договору купівлі - продажу нерухомого майна діяв\~Закон України «Про товарну біржу», згідно якого цей договір купівлі-продажу нерухомого майна подальшого нотаріального посвідчення не потребував. На сьогоднішній день позивачі бажають привести форму цього договору у відповідність з чинним законодавством, а залучити відповідачів до нотаріального посвідчення зазначеної угоди немає можливості через сплив великого проміжку часу, через що їх місце перебування не відоме, а тому вони змушені з цією заявою звернутись до суду. 4.Відповідачі відзив на позов не надали. 5.Від третьої особи пояснення не находили. Заяви (клопотання) учасників справи. 1.Представник Позивачів 20.08.2024 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. 2.Відповідачі в судове засідання не з`являлись, були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив. 3.Третя особа в судове засідання не з`являлась, була належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, про причини неявки не повідомила. Інші процесуальні дії у справі. 1.Ухвалою Южного міського суду Одеської області Одеської області від 31.07.2024 справу прийнято до свого провадження. 2.Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи (стаття 128 ЦПК), відзиву на позов не подав, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 3.Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 1.Судом встановлено, що 28.04.2000 був укладений договір №269/Ю купівлі-продажу нерухомого майна, саме квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 50,10 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе особисто за згодою батька [PERSON] на підставі Розпорядження виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області за №02-02-371 від 04.08.1999, на Одеській товарній біржі за номером №269/Ю від 28 квітня 2000 року. 2.30 травня 2000 року Позивачі зареєстрували своє право власності на квартиру [ADDRESS] в Южненськом міськом бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу №11 Пр-77-35. 3.Квартира продана за 5507,00 грн., продавець отримав вказану суму до підписання договору. 4.Позивачі з часу придбання вселилась в дану квартиру, де проживають по сьогоднішній день, оплачують комунальні послуги. 5.Правочин обома сторонами повністю виконаний, продавцем була звільнена квартира та вони знявся з реєстраційного обліку, передали ключі. 6.У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 7.Згідно статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 8.Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. 9.У відповідності до п.4прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 10.Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1997 році, до нього застосовуються положення Цивільного кодексу в редакції 1963 року, що діяли на момент укладення договору. 11.Положеннямист.47 ЦК(в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. 12.Статтею 48\~ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей. 13.По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. 14.У відповідності до вимогст.224 ЦК(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 15.Статтею 227\~ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). 16.Відповідно дост.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 17.Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. 18.Відповідно до ч. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. 19.Відповідно до ч.3ст.3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 20.З положень ч.4ст.3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 21.Враховуючи те, що на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, договір було укладено з дотриманням вимог чинного на той час законодавства за спільною згодою сторін, умови договору сторонами повністю виконано, право власності Покупців на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до чинного на момент укладення договору законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна, зареєстрованого на товарній біржі підлягають задоволенню. 22.Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимогист.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 23.Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). 24.Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 25.Згідно з ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 26.Відповідно до п.6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. 27.Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. 28.Згідно зіст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 29.Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 30.За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. 31.

Outcome: approved