Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

23.05.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» звернувся Заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак С.В. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області, з позовом до громадянки російської федерації [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2008 року громадянка рф [PERSON] успадкувала жилий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.05.1996 року серія ЗП №00020000383. Рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 04.09.2008 року №50 [PERSON] надано дозвіл на проведення інвентаризації зазначеної земельної ділянки площею 0,20 га. На виконання рішення сесії селищної ради з метою переоформлення державних актів на землю розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . До вказаної технічної документації долучено копію інформаційного бюлетеня за вересень 2007 року щодо виправлення помилок у державних актах на право власності на земельні ділянки, у якому зазначено, що мають місце випадки нерозмежування у державних актах на право власності землі відповідно цільового призначення і видано один державний акт на земельні ділянки різного цільового призначення замість двох, тобто, видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, а фактично на ній знаходяться як рілля, багаторічні насадження, так і жилий будинок, господарські споруди. За результатами виконання викопіювання з індексної кадастрової карти з нанесенням земельної ділянки на підставі аналізу архівних матеріалів по відведенню минулих років та аналізу планово-картографічної основи здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га, яка отримана [PERSON] у порядку спадкування, на дві ділянки з відповідним цільовим призначенням: на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку присвоєно кадастровий номер 2320355400:03:003:0187, а на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 2320355400:03:003:0188. Рішенням сесії Кирилівської селищної ради від 16.12.2008 року №90 затверджено вказану технічну документацію. Відповідно даних Державного земельного кадастру встановлено, що право власності на земельні ділянки належить [PERSON] і на цей час земельна ділянка кадастровий номер 2320355400:03:003:0187, площею 0,15 га, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, та земельна ділянка кадастровий номер 2320355400:03:003:0188, площею 0,05 га, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Вказані земельні ділянки розташовані по [ADDRESS] , та отримані у власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 16.12.2008 року №90. Право власності на земельні ділянки посвідчено Державними актами ЯЗ №258330 (щодо ділянки кадастровий номер 2320355400:03:003:0187), та ЯЗ №258331 (щодо ділянки кадастровий номер 2320355400:03:003:0188). Прокуратурою 09.02.2024 року, 22.03.2024 року до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області скеровано листи з метою з`ясування питання чи отримувала [PERSON] , а також вказана особа за дівочим та іншим прізвищем, яке ймовірно мала ( [PERSON] , [PERSON] ) громадянство України, чи документувалась паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України, а також чи наявні дані щодо адрес її проживання на території України. У відповідь Управлінням ДМС 26.02.2024 року, 26.03.2024 року надано інформацію, що згідно з обліками ВПРЕ Управління ДМС у Запорізькій області та за даними бази ДМС «ЄІАС УМП» ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України - зразка 1994 року», відділу ВОМІРМП, відділу громадянства, відділу у справах іноземців та осіб без громадянства запитувана інформація щодо [PERSON] , [PERSON] відсутня. Таким чином, [PERSON] отримала земельні ділянки кадастрові номери 2320355400:03:003:0187, 2320355400:03:003:0188, як громадянка рф, саме у порядку спадкування. З урахуванням вимог ч.ч.2,3 ст.81 Земельного кодексу України [PERSON] має право бути власником земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:03:003:0187, яка є земельною ділянкою несільськогосподарського призначення в межах населеного пункту та отримана іноземцем у порядку спадкування. Натомість, враховуючи ті ж норми, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2320355400:03:003:0188 (з 2008 року по даний час) не відчужила її, є підстави для конфіскації означеної ділянки на користь держави. Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні іноземним громадянином [PERSON] земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності, що передбачено ч.4 ст.81 Земельного кодексу України. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Повернення спірної земельної ділянки із власності [PERSON] відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі вимог ст.81 Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Крім того, відповідач не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, обставин, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка протягом року з моменту отримання права власності на неї підлягає відчуженню. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, якою [PERSON] незаконно володіє, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, що чітко визначено ч.4 ст.81 Земельного кодексу України. Задоволення позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. Прохали припинити громадянці рф [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина російської федерації [NUMBER] , виданий 24.10.2002 року Відділом внутрішніх справ м. Жуковського Московської області, рнокпп з Державного реєстру фізичних осіб 1967120807) право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,05 га, кадастровий номер 2320355400:03:003:0188, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (ЄДРПОУ 39820689); стягнути з [PERSON] на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 2422,40 грн. 29.05.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 04.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 27.08.2024 року в судовому засіданні прокурор [PERSON] позовну заяву підтримала та прохала задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. 27.08.2024 року представник ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області в судове засідання не з`явився. 27.08.2024 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подала. Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] є громадянкою російської федерації та проживає за адресою: [ADDRESS] , тому здійснити її виклик в судове засідання шляхом надсилання судового доручення компетентному суду російської федерації в порядку міжнародної правової допомоги є неможливим, оскільки 01.12.2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», згідно якого за повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року (з дати повідомлення Виконавчого комітету СНД як депозитарія Мінської конвенції). Відтак, відповідач повідомлялась про час і місце розгляду справи єдино можливим в даних умовах способом шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, має паспорт громадянина російської федерації [NUMBER] , виданий 24.10.2002 року Відділом внутрішніх справ м. Жуковського Московської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2008 року громадянка рф [PERSON] успадкувала житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.05.1996 року серія ЗП №00020000383. Рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 04.09.2008 року №50 [PERSON] надано дозвіл на проведення інвентаризації зазначеної земельної ділянки площею 0,20 га. На виконання рішення сесії селищної ради з метою переоформлення державних актів на землю розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . До вказаної технічної документації долучено копію інформаційного бюлетеня за вересень 2007 року щодо виправлення помилок у державних актах на право власності на земельні ділянки, у якому зазначено, що мають місце випадки нерозмежування у державних актах на право власності землі відповідно цільового призначення і видано один державний акт на земельні ділянки різного цільового призначення замість двох, тобто, видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, а фактично на ній знаходяться як рілля, багаторічні насадження, так і жилий будинок, господарські споруди. За результатами виконання викопіювання з індексної кадастрової карти з нанесенням земельної ділянки на підставі аналізу архівних матеріалів по відведенню минулих років та аналізу планово-картографічної основи здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га, яка отримана [PERSON] у порядку спадкування, на дві ділянки з відповідним цільовим призначенням: на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку присвоєно кадастровий номер 2320355400:03:003:0187, а на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 2320355400:03:003:0188. Рішенням сесії Кирилівської селищної ради від 16.12.2008 року №90 затверджено вказану технічну документацію. Відповідно даних Державного земельного кадастру встановлено, що право власності на земельні ділянки належить [PERSON] і на цей час земельна ділянка кадастровий номер 2320355400:03:003:0187, площею 0,15 га, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, та земельна ділянка кадастровий номер 2320355400:03:003:0188, площею 0,05 га, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Вказані земельні ділянки розташовані по [ADDRESS] , та отримані у власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 16.12.2008 року №90. Право власності на земельні ділянки посвідчено Державними актами ЯЗ №258330 (щодо ділянки кадастровий номер 2320355400:03:003:0187), та ЯЗ №258331 (щодо ділянки кадастровий номер 2320355400:03:003:0188). Прокуратурою 09.02.2024 року, 22.03.2024 року до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області скеровано листи з метою з`ясування питання чи отримувала [PERSON] , а також вказана особа за дівочим та іншим прізвищем, яке ймовірно мала ( [PERSON] , [PERSON] ) громадянство України, чи документувалась паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України, а також чи наявні дані щодо адрес її проживання на території України. У відповідь Управлінням ДМС 26.02.2024 року, 26.03.2024 року надано інформацію, що згідно з обліками ВПРЕ Управління ДМС у Запорізькій області та за даними бази ДМС «ЄІАС УМП» ІП «Заява про видачу паспорта громадянина України - зразка 1994 року», відділу ВОМІРМП, відділу громадянства, відділу у справах іноземців та осіб без громадянства запитувана інформація щодо [PERSON] , [PERSON] відсутня. Таким чином, [PERSON] отримала земельні ділянки кадастрові номери 2320355400:03:003:0187, 2320355400:03:003:0188, як громадянка рф, саме у порядку спадкування. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно ст.ст. 1, 19 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно ч.1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно ч.2 ст.81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом одного року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Таким чином, судом встановлено, що відповідач була зобов`язана протягом року після набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинити заходи щодо її відчуження. Оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інше, суд приходить висновку, що відповідач вказаного обов`язку не виконала. Відповідно ч.1,2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Частиною 4 ст.145 ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України конфіскація є однією з підстав припинення права власності. Відповідно ч.1 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 1 ст.143 ЗК України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: в) конфіскації земельної ділянки. Невиконання відповідачем імперативних вимог ч.3 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України за правовою природою є правопорушенням у сфері земельного законодавства. Суд також враховує, що згідно п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.8 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.2,4 ст.145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Водночас суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора повідомило, що у зв`язку з введенням воєнного стану з 01.03.2022 року робота структурних підрозділів ГУ, які знаходяться в тимчасово окупованих районах та районах проведення бойових дій, зупинена, а працівники структурних підрозділів перебувають в простої. Крім іншого, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в Постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також, відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного ЗК України обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 2422,40 грн., який був сплачений при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області.

Outcome: approved