Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

У жовтні 2019 року АТ «Альфа-Банк», що в подальшому змінило найменування на АТ «Сенс Банк», звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06.07.2020 року справу передано до Оболонського районного суду міста Києва за територіальною підсудністю. Позовні вимоги банк обґрунтовував тим, що 30.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 800001670, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 74 000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язання між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 800001670-П. Оскільки [PERSON] не належно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 02.07.2019 року у нього утворилась заборгованість, АТ «Сенс Банк» просить суд стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 44 229,75 доларів США. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до АТ «Сенс Банк», третя особа [PERSON] , про визнання одноособового збільшення відсоткової ставки недійсним та зобов`язання провести перерахунок суми заборгованості. Ухвалою суду від 10.01.2024 року, постановленою у судовому засіданні, зустрічний позов прийнято до спільного провадження з основним позовом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 30.08.2007 року між ним та ЗАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір № 800001670, згідно якого він отримав кредит у розмірі 74 000 доларів США з датою остаточного повернення 30.08.2022 року та процентною ставкою за користування кредитом 12,25 % річних. У період з 28.09.2007 року по 13.07.2018 року своєчасно та належним чином здійснював чергові платежі, крім того здійснював часткове дострокове погашення кредиту. Оскільки після отримання довідки банку від 17.07.2018 року він дізнався, що починаючи з вересня 2008 року АТ «Сенс Банк» здійснювало йому щомісячне нарахування відсоткової ставки за підвищеним розміром, про який в порушення вимог договору його повідомлено не було, [PERSON] просить суд визнати недійсним збільшення АТ «Сенс Банк» в односторонньому порядку з 01.09.2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 12,25 % до 16 % річних та зобов`язати АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок суми заборгованості із застосуванням відсоткової ставки 12,25 % річних за користування кредитом. У судовому засіданні представники АТ «Сенс Банк» первісний позов підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на належне повідомлення [PERSON] щодо зміни відсоткової ставки за користування кредитом. Представники [PERSON] та [PERSON] - адвокати Міщенко П.В. та Александров С.О. зустрічний позов підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували, посилаючись на викладені у зустрічній позовній заяві обставини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що 30.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 800001670 (т. 1 а.с. 4-6). Відповідно до п. 2 розділу 1 договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту - 74 000 доларів США; процентна ставка - 12,25 % річних; дата остаточного повернення кредиту - 30.08.2022 року; цільове використання кредиту - на власні потреби. У п. 2.10 розділу 1 договору зазначено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду, предмету та вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника визначені додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 6.2 розділу 2 договору позичальник має право здійснювати дострокове повернення кредиту в порядку та на умовах, що визначені цим договором. Протягом дії цього договору позичальники мають право здійснювати часткове дострокове повернення кредиту та повернути кредит повністю тільки у термін, у який повинен бути здійснений відповідний щомісячний платіж згідно договору. В будь-якому випадку днем повернення кредиту чи його частини є день, визначений договором для відповідного платежу, незалежно від фактичної дати сплати коштів позичальниками. В разі реалізації позичальником права на дострокове повернення кредиту графік погашення платежів по кредиту в новій редакції не оформлюється, в той же час коригування зобов`язань позичальника за цим договором відбувається відповідно до ст. 8 розділу 2 цього договору. Додатком № 1 до договору № 800001670 від 30.08.2007 року сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості супутніх послуг (т. 1 а.с. 7-9). Того ж дня, 30.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 800001670-П, згідно якого [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі основного договору (т. 1 а.с. 9 з.б.). Як вбачається з листа ЗАТ «Альфа-Банк» за № 28100-82-б/б від 02.08.2009 року адресованому [PERSON] , банком повідомлено позичальника про зміну відсоткової ставки за користування кредитом на підставі кредитного договору № 800001670 до 16 % річних починаючи з 30.09.2008 року (т. 2 а.с. 43,44). Цей лист за № 28100-82-б/б направлено [PERSON] лише 02.10.2008 року, що підтверджується штампом на списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України та рекомендованим повідомленням ТОВ «Еколл» (т. 2 а.с. 45, 46). Поштовий конверт з цим листом повернутий на адресу ЗАТ «Альфа-Банк», що підтверджується відміткою канцелярії банку від 10.11.2008 року, з відміткою відділення поштового зв`язку із зазначенням причини невручення поштового відправлення адресату «за закінченням терміну зберігання» (т. 2 а.с. 45-49). З наданого банком розрахунку заборгованості станом на 02.07.2019 року вбачається, що починаючи з 30.09.2008 року [PERSON] нараховувались проценти за користування кредитом за ставкою 16 % річних. При цьому, з указаного розрахунку вбачається, що до 13.07.2018 року [PERSON] продовжував вносити регулярні щомісячні платежі на погашення заборгованості у терміни та у сумах, не менших, ніж встановлено попередньо погодженим графіком до кредитного договору (т. 1 а.с. 10, 11). 26.07.2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про видачу довідки про закриття кредиту № 800001670, у зв`язку з повним його погашенням (т. 1 а.с. 230). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом положень ч. 1 ст. 651 та ч. 3 ст. 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. В межах спору, що виник між сторонами з`ясуванню підлягає доодержання банком визначеної договором процедури підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. Так, згідно п. 5.2 розділу 2 спірного кредитного договору банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом у односторонньому порядку в разі зміни кон`юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів, тощо. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв`язку із цим змін до додатку № 1 до цього договору банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника. У зв`язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до додатку № 1 до цього договору та викладення додатку № 1 у новій редакції. Разом з цим, згідно правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 06.06.2018 року у справі № 761/37819/15-ц, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що лист банку від 02.08.2009 року про підвищення процентної ставки починаючи з 30.09.2008 року, був відправлений на адресу [PERSON] з порушенням визначеного умовами договору семиденного строку повідомлення, а саме лише 02.10.2008 року, повернувся на адресу банку в зв`язку із неврученням адресату, при цьому [PERSON] продовжував до 13.07.2018 року вносити платежі згідно первино узгодженого графіку погашення кредиту, а банк ці платежі приймав протягом майже десяти років не висуваючи претензій щодо їх розміру, що в сукупності вказує на необізнаність [PERSON] про зміну умов кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що баком не дотримано узгодженої кредитним договором процедури підвищення процентної ставки в односторонньому порядку й відповідно ці умови не набули чинності. При цьому, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню узгоджений сторонами у п. 9.1 розділу 2 кредитного договору порядок повідомлення про направлення банком позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки цей порядок не стосується зміни умов кредитування. З огляду на те, що банком не надано розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором виходячи зі ставки за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних, суд не має правових підстав для задоволення первісного позову про стягнення заборгованості, яка обрахована виходячи з процентної ставки у розмір 16 % річних, оскільки ці умови договору не набули чинності внаслідок порушення банком узгодженої процедури підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. З цих підстав підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] в частині зобов`язання АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором виходячи з процентної ставки 12,25 % річних. Разом з цим вимога зустрічного позову про визнання недійсним правочину щодо збільшення процентної ставки за користуванням кредиту не підлягає задоволенню з огляду на те, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). За таких обставин первісний позов АТ «Сенс Банк» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial