Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що сторони мають спільних доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу доньки залишилися проживати з матір`ю. Проте з 2020 року [PERSON] проживає разом з батьком за адресою [ADDRESS] . За місцем проживання позивача створено належні умови для проживання та виховання, він належним чином піклується про дитину, забезпечує матеріально та займається вихованням, а тому просить визначити місце проживання [PERSON] з ним. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. У судовому засіданні 15 серпня 2024 року позовні вимоги підтримав та пояснив, що рішенням суду від 13 грудня 2016 року визначено місце прождивання дитини з відповідачем. Проте з того часу змінились обставини та дитини з 2020 року проживає разом з ним, він створив умови для її проживання, ніяких перешкод матері у спілкуванні з дитиною не чинить. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі не заперечує щодо задоволення позову. У судовому засіданні 15 серпня 2024 року підтвердила викладені позивачем обставини. Позивачем створені для дитини комфортні умови проживання. Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач займається вихованням доньки, піклується про неї, матеріально забезпечує, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з донькою та прийняття участі у її вихованні. На підставі Акту оцінки потреб сім`ї встановлено, що у квартирі де проживає батько [PERSON] з донькою та бабусею, для дитини облаштована окрема кімната з місцем для сну, навчання і проведення дозвілля, потреби доньки задоволені в повній мірі. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині визначення місця проживання дитинм з батьком, суд дійшов до висновку про відсутність на час розгляду справи спору між батьками, а тому не вбачає підстав для обов`язкового отримання письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Таким чином, визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - позивачем по справі відповідає інтересам дитини, а тому суд дійшов до висновку про задоволення заявлених вимог. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем надано суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, відсутні підстави щодо відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved