Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Працевитий Г. О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальнику був наданий кредит. Із сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо позивача, у зв`язку з виконанням виконавчого провадження № 65810636, яке відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. № 51150 від 24.05.2021 року про стягнення на користь стягувача ТОВ «ВЕЛЛФІН» з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 53\~190 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Зазначає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. Позивачем не отримувалося жодних вимог про стягнення боргу від відповідача. Сума заборгованості, що зазначена у виконавчому написі нотаріуса нарахована безпідставно. Таким чином вважає, що є всі підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 51150 від 24.05.2021 вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 53190,00 грн, просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою головуючого судді від 16.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, у позові просить розгляд справи проводити без їх участі (а.с. 8). Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЛЛФІН» свого представника в судове засідання не направило, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представники третіх\~осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з такого: Судом встановлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 51150, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 623953 від 08.11.2018 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Стягнення заборгованості проводиться за період 08.11.2018 по 01.03.2020 року. Сума заборгованості складає 52440 грн (а.с. 30). Постановами головного державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 15.06.2021 за оскаржуваним виконавчим написом відкрите виконавче провадження ВП № 65810636 та накладено арешт на кошти боржника (а.с. 20, 21). Відповідно до відповіді Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 65810636 з примусового виконання виконавчого напису № 51150 від 24.05.2021 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з [PERSON] 53190 грн заборгованості за договором позики на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН». 27.04.2023 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 17). Згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 № 3897/5, відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 № 4, на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за № 6014 на ім`я [PERSON] , анульовано (а.с. 18). Відповідно до наказу №1633/6 від 02.11.2021 Міністерства юстиції України нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. припинена з 02.11.2021 року (а.с. 19). Оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого: Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Ч. 2 ст. 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених в простій письмовій формі. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 24.05.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, вчиненого в простій письмовій формі. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає за недоцільне обговорювати інші порушення, допущені приватним нотаріусом при вчинення оскаржуваного виконавчого напису. \~ \~ \~ \~ \~ У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що із позивача стягнуто грошові кошти за Кредитним договором № 623953 від 08.11.2018 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за вказаним договором. Таким чином, безспірність заявлених вимог на час вчинення виконавчого напису викликає у суду обґрунтовані сумніви, як і добросовісність нотаріуса при перевірці вимог стягувача до вчинення виконавчого напису. Вищенаведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, також у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення позову. Згідно з пунктом 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ст. 137 ЦПК України\~врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2024 Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» (а.с. 11). Відповідно до рахунку від 24.05.2024 та акту від 24.05.2024 р. вартість послуг за договором про надання правничої допомоги [PERSON] складає 7000 грн (а.с. 12). У акті про надані послуги витрачений адвокатом час на вчинені дії не зазначений. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт, сталої судової практики у цій категорії справ, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу до 3000 грн. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved