Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Зміст позовних вимог У січні 2024 року позивачка, [PERSON] , через представника - адвоката Ковдій Ірину Сергіївну, звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович про повернення стягнутого за виконавчими написами № 932 від 09.06.2021 та № 1601 від 29.06.2021 у загальній сумі 55206,89 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.11.2016 між позивачем та AT «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0004/82/0931153. Даний договір не було посвідчено нотаріально. Позивач працює у Національному університеті «Києво-Могилянська академія». В середині 2021 року колеги позивачки повідомили, що від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Я.А. надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження. Встановлено, що виконавче провадження № [NUMBER] відкрито на підставі заяви відповідача. Додатком даної заяви був виконавчий напис нотаріуса, який вчинений 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстровано в реєстрі за № 932. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2022 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 10.09.2015 між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0040/82/0779191. За умовами даного кредитного договору позивач отримала кредит у розмірі 16 200,00 грн. В середині 2021 року колеги позивачки повідомили, що від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження № [NUMBER] відкрито на підставі заяви відповідача. Додатком даної заяви був виконавчий напис нотаріуса, який вчинений 29.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстровано в реєстрі за № 1601. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2022 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. На підставі виконавчого напису № 1601 від 29.06.2021 з [PERSON] стягнуто 19 743,21 грн, а на підставі виконавчого напису № 932 від 09.06.2021 - 35283,68 грн. Позивачка вважає, що кошти, які були стягнуті з її заробітної плати, мають бути повернуті, оскільки вказане стягнення відбулося на підставі виконавчих написів, які визнано судом такими, що не підлягають виконанню. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем як заборгованість за кредитним договором, їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 лютого 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 19 березня 2024 року, явка позивача та його представника у судове засідання визнана обов`язковою. У судове засідання 29 березня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 29 березня 2024 року явку [PERSON] та її представника - адвоката Ковдій Ірини Сергіївни визнано обов`язковою. У судове засідання 01.05.2024 з`явилася позивачка, представник позивачки - адвокат Ковдій Ірина Сергіївна - не з`явилася. У судовому засіданні оголошено перерву до 13 червня 2024 року для надання можливості позивачці з`ясувати, скільки коштів за виконавчими написами було перераховано на рахунок стягувача, та яка сума, перерахована на користь виконавця. 13 червня 2024 року представником [PERSON] - адвокатом Ковдій Іриною Сергіївною через офіційну електронну пошту суду подано заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року заяву представника [PERSON] - адвоката Ковдій Ірини Сергіївни про зменшення позовних вимог повернуто без розгляду. Витребувано у [PERSON] інформацію, яким чином розподілені кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом № 932 від 09.06.2021 та рамках виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом № 1601 від 29.06.2021. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича інформацію, яким чином розподілені кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом № 932 від 09.06.2021. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової Віталіни Володимирівни інформацію, яким чином розподілені кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом № 1601 від 29.06.2021. 04 липня 2024 року від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду. 04 вересня 2024 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів та заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. У судове засідання 04 вересня 2024 року сторони не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2022 у справі № 754/728/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09.06.2021 і зареєстрований у реєстрі № 932 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті». Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати Національного університету «Києво-Могилянська академія» щодо [PERSON] за постановою від 22.06.2021 ВП № [NUMBER], виданою за виконавчим написом № 932 від 09.06.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., за період з 01.09.2021 по 31.03.2022 із заробітної плати позивачки відраховано 35283,68 грн. Згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича № 14162 від 02.07.2024 на виконанні перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 932 від 09.06.2021, виданого приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М., щодо стягнення з [PERSON] на користь на ТОВ «ФК «СОНАТІ» заборгованості. Під час здійснення примусового виконання рішення на депозитний рахунок приватного виконавця стягнуто грошові кошти в розмірі 35 283,96 грн, з яких: стягнуто витрати на проведення виконавчих дій 218,70 грн, перераховано на рахунок приватного виконавця; стягнуто основну винагороду 3187,98 грн, перераховано на рахунок приватного виконавця: стягнуто суму боргу на користь стягувача 31877,08 грн, перераховано на рахунок ТОВ «ФК «СОНАТІ». Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2022 у справі № 754/717/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 29.06.2021 за № 1601, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» заборгованості у сумі 18524,73 грн. Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати Національного університету «Києво-Могилянська академія» щодо [PERSON] за постановою від 23.07.2021 ВП № [NUMBER], виданою за виконавчим написом № 1601 від 29.06.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., за період з 01.09.2021 по 31.12.2021 із заробітної плати позивачки відраховано 19743,21 грн. Згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни № 42715 від 03.09.2024 в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] на користь стягувача ТОВ «ФК «СОНАТІ» було перераховано 17857,47 грн. Норми права та мотиви суду Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №757/42443/15-ц, провадження №61-38890св18. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Оскільки виконавчі написи № 932 від 09.06.2021 та № 1601 від 29.06.2021, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» визнано такими, що не підлягають виконанню з моменту їх вчинення, то стягнуті з позивача на користь відповідача на підставі вказаних виконавчих написів кошти підлягають поверненню згідно з положеннями статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала. Таким чином доводи сторони відповідача суд вважає необґрунтованими. Приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема, і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Частиною третьою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок). Основна та додаткова винагороди приватного виконавця перераховуються на рахунок приватними виконавцями для зарахування винагороди. Операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Указані норми передбачають, що виконавчий збір підлягає поверненню виключно у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, поверненню основної та додаткової винагороди приватного виконавця передує постанова про закінчення виконавчого провадження, яка може бути винесена приватним виконавцем лише після отримання рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачу підлягають поверненню кошти, які набуті за виконавчими провадженнями № [NUMBER] та № [NUMBER] саме відповідачем, тобто 31877,08 грн та 17857,47 грн відповідно, що разом становить 49734,55 грн. При цьому, відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчих проваджень, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем та підлягають розподілу після завершення виконавчого провадження приватними виконавцями відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за вимогу майнового характеру пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1094,71 грн.

Outcome: partial