Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

08.08.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , витрати на правничу допомогу у сумі 40000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням суду від 05.08.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Разом з тим, позивач також поніс судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, проте, суд не вирішив питання щодо цих судових витрат. 16.08.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала клопотання, в якому просила у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №947/24688/23 відмовити в повному обсязі у зв`язку з ненадання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат в позовній заяві, відсутністю поважності причин неподання доказів під час судового розгляду, відсутністю в документах посилання на номер цивільної справи, частковим задоволення позовних вимог, неспівмірністю витрат на правову допомогу із складністю справи та часом витраченим адвокатом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представника позивача [PERSON] - [PERSON] , у судовому засіданні, призначеному на 16.08.2024 року, заяву підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , у судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні заяви. Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частки майнових прав на об`єкт нерухомості, загальною площею 65,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , апартаменти ДСЗ.1.127.А, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частки майнових прав на об`єкт нерухомості, загальною площею 65,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , апартаменти ДСЗ.1.127.А, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на автомобіль марки Lexus модель ES 300, 2014 року випуску в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у сумі 365 686 грн. (триста шістдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) в якості компенсації вартості його частки у спільно набутому майні, автомобілі марки Lexus модель ES 300, 2014 року випуску в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та понесені позивачем судові витрати. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05.08.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частку майнових прав на об`єкт нерухомості, загальною площею 65,1 кв.м. розташований за адресою: [ADDRESS] , апартаменти квартирного типу - нежитлове приміщення № [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на 1/2 частки майнових прав на об`єкт нерухомості, загальною площею 65,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , апартаменти квартирного типу - нежитлове приміщення № [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право особистої приватної власності на автомобіль марки Lexus, модель ES 300, 2014 року випуску, державний номер - [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у сумі 303296,50 гривень в якості компенсації вартості його частки у спільно набутому майні - автомобілі марки Lexus, модель ES 300, 2014 року випуску, державний номер - [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] понесені ним судові витрати: 11130,42 гривень - оплата судового збору та 7269,89 гривень - оплата за проведення експертного дослідження. В решті позовних вимог, - відмовлено. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Положенням ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу підтверджуються наступними документами: копією Договору №51/07-23ф від 03 липня 2023 року про надання адвокатом правничої допомоги, укладеним між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «РЕСПОНД» в особі керуючого партнера [PERSON]; копією Додаткової угоди №1 від 03.08.2023 до Договору №51/07-23ф від 03 липня 2023 року про надання правничої допомоги; копією Додаткової угоди №2 від 04.12.2023 до Договору №51/07-23ф від 03 липня 2023 року про надання правничої допомоги; копією акту приймання-передачі виконаних робіт від 05.08.2024 року до Договору №51/07-23ф від 03 липня 2023 року про надання правничої допомоги; копією детального опису робіт від 05.08.2024 року до Договору №51/07-23ф від 03 липня 2023 року про надання правничої допомоги; копією квитанції від 01.09.2023 №9316-5454-1398-7491 про оплату за надання правничої допомоги на суму 10 000 (десять тисяч) грн., копією квитанції від 03.08.2023 №9313-6637-9718-7189 про оплату за надання правничої допомоги на суму 10 000 (десять тисяч) грн.; копією квитанції від 29.12.2023 року №9328-4531-5087-9480 про оплату за надання правничої допомоги на суму 20 000 (двадцять тисяч) грн. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Відповідач скористалася своїм правом та звернулася до суду з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу. Таким чином, враховуючи виконані роботи, кількість судових засідань, в яких була присутні представник позивача, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] 30000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved