Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

У червні 2024 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, від імені якого діє представник [PERSON] , за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 33483,26 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначило,\~що на\~підставі рішення\~Ізюмської міської\~ради Харківської\~області №\~1864\~від 31\~травня 2013\~року Ізюмське\~комунальне підприємство\~теплових мереж\~є виконавцем\~послуг з\~централізованого опалення\~та гарячого\~водопостачання та\~надає мешканцям\~міста Ізюма\~відповідні послуги\~з централізованого\~опалення.\~На [PERSON] \~відкритий абонентський\~рахунок №\~ [NUMBER] \~для оплати\~послуг,\~що надає\~ позивач.\~Послуга споживачу\~надається належним\~чином,\~оскільки,\~жодних зауважень\~на адресу\~позивача не\~надходило. Проте відповідач не виконує свої обов`язки та не сплачує вартість наданих їй послуг, внаслідок цього утворилась заборгованість за період з лютого 2021 року по березень 2024 року в розмірі 33483 грн 26 коп. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 19 червня 2024 року, тобто після спливу строку позовної давності щодо тих щомісячних платежів, які підлягали до сплати до 01 червня 2021 року. Відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з лютого 2021 року до 01 червня 2021 року задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності щодо таких вимог. Окрім того, Ізюмська територіальна громада відноситься до територій можливих бойових дій, протягом періодів з 24.02.2022 до 01.04.2022, з 08.09.2022 до 11.09.2022 відносилась до територій активних бойових дій, у зв`язку з чим відповідач у березні 2022 року вимушена була покинути своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та з 11 квітня 2022 року стати на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість за житлово-комунальні послуги - постачання теплової енергії (теплопостачання), нарахована за період з лютого 2022 року по березень 2022 року, включно, в сумі 2081,27 грн, за період з вересня 2022 року по березень 2024 року, на загальну суму 18076,97 грн, не підлягає стягненню, у відповідності до абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Крім того, відповідач зазначає, що заборгованість за період з лютого 2021 року по березень 2024 року позивачем не підтверджена належним розрахунком та складом такої заборгованості. Так, «Розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги - постачання теплової енергії (теплопостачання)», долучений позивачем до позовної заяви, є незрозумілим, з нього неможливо визначити обґрунтовану суму заборгованості та підставу її виникнення, так як не зазначені ні складові види послуги, ні тарифи, ні бази нарахування. При цьому, послуги з гарячого водопостачання позивачем відповідачу не надавались, оскільки всі квартири у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] обладнані газовими приладами для нагріву води (газовими колонками), про що давно відомо позивачу. Також розмір заборгованості, визначений у позові відрізняється від розміру заборгованості 14124,01 грн, визначеному судовим наказом від 06 травня 2024 року, у зв`язку з чим відповідач вважає заборгованість за житлово-комунальні послуги - постачання теплової енергії (теплопостачання) у розмірі 33483,26 грн такою, що нарахована неправомірно. Крім того, відповідач просила суд врахувати, що позивач жодним чином не намагався владнати спір в позасудовому порядку, а також те, що з 12 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг постачання теплової енергії. Крім того відповідач зазначає, що є одинокою матір`ю, при цьому позбавлена державної допомоги одинокій матері на дитину, є здобувачем вищої освіти, навчається у Луганському державному медичному університеті на очній формі навчання, однак позбавлена соціальної стипендії. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року постановлено судове засідання у справі, призначене на 26 серпня 2024 року об 11 год 45 хв, проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (режим доступу https://vkz.court.gov.ua/)\~за участю\~відповідача [PERSON] . Роз`яснено [PERSON] , що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. У визначені в ухвалі суду дату та час [PERSON] на відеозв`язок не вийшла, причини не повідомила, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутністю. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж рішенням Ізюмської міської ради Харківської області № 1864 від 31 травня 2013 року визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання мешканцям міста Ізюма. Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж надає послуги з централізованого опалення мешканцям будинку [ADDRESS] , що підтверджується Актам про підключення до системи опалення від 19 жовтня 2021 року, від 19 грудня 2022 року, від 03 листопада 2023 року. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149147532 від 12 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж. Тарифи на послуги з централізованого опалення, які надаються Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж, встановлені рішеннями Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 12 грудня 2018 року № 1025, від 19 жовтня 2021 року № 1085, Розпорядженнями начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 26 грудня 2022 року № 056-ВС, від 31 жовтня 2023 року № 1106-ВС. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що відповідач [PERSON] як власник та споживач житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, зобов`язана утримувати належне їй нерухоме майно та сплачувати спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, які надаються Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж Як вбачається з Розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії (теплопостачання) за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , за період з 01 лютого 2021 року до 31 березня 2024 року [PERSON] неналежним чином виконувала свої обов`язок щодо сплати наданих їй житлово-комунальних послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 33483,26 грн. Суд відхиляє доводи відповідача про неналежність зазначеного доказу, оскільки розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів повної або часткової сплати послуг з теплопостачання відповідачем не надано, а відтак відсутні підстави вважати, що зазначені у розрахунку суми нарахувань та заборгованості є недостовірними. Крім того, суд враховує, що відповідачем, яка не погоджується з наданих позивачем розрахунком, не надано контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами. Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, суд враховує, що він узгоджується з іншими доказами, не суперечить їм, а визначені у розрахунку суми нарахувань відповідають встановленим тарифам. Суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність нарахувань за період з лютого 2022 року по березень 2022 року, а також за період з вересня 2022 року по березень 2024 року, на загальну суму 18076,97 грн, враховуючи положення абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з огляду на таке. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває станом на час вирішення справи. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо). Отже, постановою забороняється стягувати громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року в тому випадку, якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ізюмська міська територіальна громада з 11 вересня 2022 року належить до територій можливих бойових дій. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, вона повідомила позивача про те, що є внутрішньо переміщеною особою з 11 квітня 2022 року та надала відповідну довідку лише 26-28 червня 2024 року, тоді як позивач до суду з цим позовом звернувся 19 червня 2024 року, тобто до отримання вказаного листа відповідача, а заборгованість за послуги з теплопостачання взагалі нарахована за період до 31 березня 2024 року. За таких\~обставин,\~до спірних\~правовідносин не\~підлягають застосуванню\~обмеження,\~встановлені постановою\~Кабінету Міністрів\~України №206\~від 05\~березня 2022\~року,\~оскільки на\~час звернення\~до суду\~з позовом\~споживач житлово-комунальних\~послуг,\~всупереч вимогам\~постанови, не надала виконавцю комунальних послуг у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Безпідставними також є доводи відповідача про те, що розмір заборгованості у справі суттєво відрізняється від розміру заборгованості, який визначений судовим наказом від 06 травня 2024 року, оскільки період заборгованості у справі, що розглядається, та у справі, в якій було видано судовий наказ, є відмінними. Доводи відповідача про те, що вона самостійно виховує дитину та навчається в навчальному закладі не стосуються предмету доказування, тому суд не надає їм оцінку. Щодо заяви [PERSON] про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України внеодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Таким чином, з 24 лютого 2022 року строк позовної давності було продовжено на строк дії воєнного стану. З огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на введений на території України воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи продовжено, на набрання чинності Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії воєнного стану, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення Ізюмського комунального підприємства теплових мереж з цим позовом 19 червня 2024 року, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2021 року до березня 2024 року даній справі позивачем не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачем розрахунок заборгованості позивача не спростовано, доказів належної та своєчасної оплати житлово-комунальних послуг з теплопостачання не надано, суд задовольняє позовні вимоги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж з у повному обсязі та стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2022 року до 31 березня 2024 року у розмірі 33483,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 3028,00 грн, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved