Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Дергачівського районного\~суду Харківської\~області з\~позовом в\~якому просить\~стягнути з\~відповідача заборгованості\~за договром\~позики від\~01.02.2023\~у загальному\~розмірі 4\~245\~(чотири\~тисячі двісті\~сорок п`ять)\~долларів США,\~яка складається\~з:\~3\~000\~(три\~тисячі) долларів США - за тілом позики та 1\~245 (одна тисяча двісті сорок п`ять) долларів США за процентами, а також витрати за сплату судового збору у розмірі 1\~552 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 04 копійок. В обґрунтування\~позовних вимог позивач посилається на те, що 01.02.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 16 500 Доларів США. Згідно п. 1 [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму грошових коштів, в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Згідно п. 1.2. за користування грошовими коштами проценти сплачуються у розмірі 2 (два) проценти щомісячно. Згідно п. 2 зазначену в п. 1 суму грошових коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] у готівковій або безготівковій формі грошові кошти в строк до 01.05.2023. На звороті договору міститься розписка наступного змісту: «25.04.2023 [PERSON] выплатил сумму 13500 $ (Долларов США), остаток по расписке 3000$/ [PERSON] ./ підпис / [PERSON] /підпис /». Таким чином, станом на 01.05.2023 позика не була повернута у повному обсязі, а на тіло заборгованості нараховувались відсотки. Позивач вказує, що при складанні договору позики сторонами було допущено описку, а саме, в розділі 16 «реквізити та підписи сторін» ПОЗИЧАЛЬНИК [PERSON] залишив свої реквізити під найменуванням «Позикодавець», а ПОЗИКОДАВЕЦЬ [PERSON] навпаки, під найменуванням «Позичальник». В той же час в преамбулі договору дані заповнені правильно: ПОЗИКОДАВЕЦЬ [PERSON] та ПОЗИЧАЛЬНИК [PERSON] . Разом з тим, на звороті договору міститься розписка, яка підтверджує, що саме [PERSON] частково повернув гроші [PERSON] , що нівелює значення згаданої вище описки для даної справи. Оскільки станом на 01.05.2023, так само як і на день пред`явлення цього позову [PERSON] сплатив 13 500 Доларів США з 16 500 Доларів США тіла позики, розмір заборгованості за тілом позики становить станом на сьогодні 3 000 Доларів США. Розмір нарахованих процентів розраховує наступним чином: на 01.03.2023: 16 500$ x 2% = 330$; на 01.04.2023: 16 500$ x 2% = 330$; на 01.05.2023: 16 500$ x 2% x 25? 30+3000$ x 2% x 5? 30 = 275+ 10 = 285 $; на 01.06.2023: 3000$ x 2% = 60$; на 01.07.2023: 3000$ x 2% = 60$; на 01.08.2023: 3000$ x 2% = 60$; на 01.09.2023: 3000$ x 2% = 60$; на 01.10.2023: 3 000$ x 2% = 60$. Всього процентів нараховано станом на 01.10.2023: 330 + 330 + 285 + 60 + 60 +60+60+60 = 1245$ Вказує,\~що загальний\~розмір заборгованості\~це тіло\~кредиту +\~проценти 3000\~+\~1245\~=\~4\~245 долларів США. У зв`язку з тим, що [PERSON] не сплачена заборгованість за договором позики, просить суд стягнути з останнього вказану суму. У судове засідання з`явився представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з мотивів викладених у ній. Також зазначив, що протягом 5 днів ним буде подано документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, викликався своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові конверти, які направлялися рекомендованими листами з повідомленнями у судові засідання, призначені на 23.04.2024, 23.05.2024, 04.07.2024 та 28.08.2024 відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 32-33, 57-60, 71-74). У відповідності до ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд вказаної справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 16 500 Доларів США. Згідно п. 1 [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму грошових коштів, в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Згідно п. 1.2. за користування грошовими коштами проценти сплачуються у розмірі 2 (два) проценти щомісячно. Згідно п. 2 зазначену в п. 1 суму грошових коштів [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] у готівковій або безготівковій формі в строк до 01.05.2023. На звороті договору міститься розписка наступного змісту: «25.04.2023 [PERSON] выплатил сумму 13500 $ (Долларов США), остаток по расписке 3000$/ [PERSON] / підпис / [PERSON] /підпис /». Незважаючи на досягнуту домовленість відповідач взяті на себе зобов`язання повністю не виконав. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за договором позики від 01.02.2023 у загальному розмірі 4 245 (чотири тисячі двісті сорок п`ять) долларів США, яка складається з: 3 000 (три тисячі) доларів США - за тілом позики та 1 245 (одна тисяча двісті сорок п`ять) долларів США за процентами, а також витрати за сплату судового збору у розмірі 1 552 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 04 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». Таким чином, суд встановив, що позивач надав суду достатні докази того, що між сторонами укладений договір позики, затверджені умови договору щодо строку повернення позики, а також підтверджено отримання від кредитора грошової суми у розмірі 16 500 Доларів США, з яких 13 500 Доларів США було повернуто. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договром позики від 01.02.2023 у загальному розмірі 4 245 (чотири тисячі двісті сорок п`ять) долларів США, яка складається з: 3 000 (три тисячі) долларів США - за тілом заборгованості та 1 245 (одна тисяча двісті сорок п`ять) долларів США за процентами. Ця сума підлягає стягненню з відповідача. Отже, враховуючи, що [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором позики належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості, або його часткового погашення не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договром позики від 01.02.2023 у загальному розмірі 4 245 (чотири тисячі двісті сорок п`ять) долларів США, яка складається з: 3 000 (три тисячі) долларів США - за тілом заборгованості та 1 245 (одна тисяча двісті сорок п`ять) долларів США за процентами. Щодо помилки у розписці позикодавця та позичальника на третьому аркуші договору. Суд виходить з того, що є достатньо доказів для висновку, що позикодавцем був саме [PERSON] , а позичальником - [PERSON] , зокрема іншірозділи договору та розписка. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі 1 552 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 04 копійок. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 533, 549, 610, 625, 1046 ЦК України, ст. ст. 12, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved