Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивував тим, що згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі 760/21429/23 «встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, померлого [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме у смт. Ялта, Мангушської селищної громади, Маріупольського району Донецької області, Україна. Після встановлення факту смерті було відкрито спадщину, до складу котрої входить: -судно «а 2291 KV»: ідентифікаційний номер корпуса - UA-PLAE2008J910, тип та призначення - самохідне моторне; прогулянкове, модель «Eurocrown 180 BR», -банківські рахунки, та банківські депозити, банківські ячейки померлого; -транспортні засоби. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем померлого, заповіт відсутній, інших спадкоємців за законом немає. Після звернення до нотаріуса, [PERSON] було відмовлено у відкритті спадщини у зв`язку з протермінуванням строків подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк, позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що факт смерті його батька [PERSON] , було встановлено в судовому порядку лише 06 грудня 2023 року. Оскільки він загинув на тимчасово непідконтрольній території України, раніше довести його смерть маючи докази які б прямо на це вказували, не виявлялося можливим. Також позивач зазначив, що інших дітей у померлого немає, він є єдиним сином. На момент смерті [PERSON] одруженим не був. У зв`язку із вказаним, позивач просив суд визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом/заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. На виконання ухвали, 23 лютого 2024 року позивачем було подано до суду позовну заяву в новій редакції, якою вказані недоліки було усунуто. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року справу було прийнято до провадження та відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату час та місце розгляду справи належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд вирішити спір за наявними матеріалами відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 квітня 1990 року відділом РАЦС Будьоннівського міськвиконкома м. Донецька (актовий запис від 21 квітня 1990 року №\~286). Батьками особи вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 24 травня 1999 року шлюб між [PERSON] , 1965 року народження та [PERSON] , 1970 року народження (дошлюбне прізвище [PERSON] ), було розірвано. Вказане також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 27 червня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис від 27 червня 2017 року №\~216). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року було встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, померлого [INFO] , місце смерті: смт. Ялта, Мангушської селищної громади, Маріупольського району Донецької області, Україна. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 грудня 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 56 років, про що 16 грудня 2023 року складено відповідний актовий запис №\~37 (запис поновлено). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №\~75534579, виданого 23 січня 2024 року приватним нотаріусом Леденьовим І.С., 23 січня 2024 року до спадкового реєстру було внесено запис №\~71889269 про реєстрацію спадкової справи за №\~5/2024. Спадкодавець [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2024 року №\~78/02-31, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Деденьовим І.С., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом,у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зважаючи на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва факт смерті [PERSON] 20 квітня 2022 року було встановлено 06 грудня 2023 року, а 16 грудня 2023 року було видано свідоцтво про смерть та складено відповідний актовий запис №\~37. Вказане свідчить про поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Такі висновки узгоджуються з позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, практика у справах цієї категорії є сталою та незмінною (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21). Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved