Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2017 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відповідач сплачував аліменти на утримання сина, після досягнення ним повноліття, стягнення аліментів було припинено. З 01.09.2021 року син є студентом третього курсу денної форми навчання Запорізького авіаційного фахового коледжу ім. Івченка, строком навчання до червня 2025 року, тому не має можливості працювати і забезпечувати свої потреби. Відповідач в добровільному порядку допомогу не надає, хоча має таку можливість, є працездатною особою, інших стягнень за виконавчими провадженнями не має. Враховуючи, що відповідач за станом здоров`я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, просила суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, починаючи з дня подання позову, і до закінчення навчання, але ні більш як до досягнення 23-х років. Ухвалою судді від 08.07.2024 року справу прийнято до розгляд, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Перевірив матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання, групи ГМ-21-3 Запорізького авіаційного фахового коледжу ім.. О.Г. Івченка І-ІІ (рівня акредитації), строком навчання до 30.06.2025 року (а.с. 7). При вирішенні спору суд виходить з таких міркувань. Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною за віком особою, тому суд не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітнього сина, який навчається на денній формі, а отже не має можливості працювати та забезпечувати свої потреби. Бере до уваги суд і відсутність будь-яких доказів про наявність обставин, які в силу ст. ст. 182, 198, 200 СК України могли б зумовити зменшення розміру аліментів порівняно з тим, стягнення якого просить позивач. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця, що на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітнього сина в утримані, який продовжує навчання. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved