Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

03 липня 2024 року представниця заявниці [PERSON] - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулась від імені та в інтересах заявниці до Козельщинського районного суду Полтавської області зі заявою, у якій просить суд встановити факт батьківства [PERSON] , який помер [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , який народився [INFO] . Процесуальні рішення/дії у справі Ухвалою суду від 08 липня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі у порядку окремого провадження, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 серпня 2024 року (а.с. 39-41). Цією ж ухвалою суду викликано у судове засідання свідків: [PERSON] та [PERSON] . Аргументи сторін Позиція заявниці (а.с. 3-7) Заява обґрунтована тим, що з січня 2008 року заявниця [PERSON] почала проживати з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 19.02.2013 між ними було зареєстровано шлюб. У період спільного проживання, проте ще до моменту реєстрації шлюбу, у заявниці та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Під час реєстрації народження дитину у відділі реєстрації актів цивільного стану прізвище, ім`я та по батькові дитини записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, у зв`язку з тим, що [PERSON] перебував у частих відрядженнях, пов`язаних із його роботою, а тому подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану не мав можливості. Після реєстрації шлюбу, [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] . 30 березня 2023 року [PERSON] було мобілізовано на військову службу, а 31.03.2023 ним було прийнято військову присягу до військової частини Національної гвардії України. 13.04.2024 заявниця отримала сповіщення сім`ї про загибель її чоловіка [PERSON] під час виконання бойових завдань із забезпечення відсічі збройної агресії Російської Федерації на території Серебрянського лісництва у районі населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області. Представниця заявниці стверджувала, що за життя чоловік заявниці ніколи не заперечував свого батьківства щодо дитини та не вбачав необхідності внесення відомостей у свідоцтво про народження хлопчика. Мати загиблого - [PERSON] вважає [PERSON] своїм онуком, спілкується з ним та приймає участь у його вихованні як бабуся. Метою встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини зазначено необхідність призначення соціальної допомоги дитині у зв`язку зі втратою годувальника та для отримання дитиною відповідного статусу. У судовому засіданні заявниці [PERSON] та її представниця Юрченко А.В. заяву підтримали та прохали її задовільнити. Надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмовій заяві. Позиція заінтересованої особи Заінтересована особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви. Підтвердила, що її син - [PERSON] , який загинув, є батьком [PERSON] , а вона, відповідно його рідною бабою. Підтвердила, що спір між нею та заявницею не існує. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.15). 19 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у Новогалещинській селищній раді Козельщинського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19.02.2013 серії [NUMBER] (а.с. 12). У шлюбі у заявниці та [PERSON] народилася дочка, що вбачається з копії про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). З довідки виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 07.06.2024 № 02-13/1183 встановлено, що загиблий 11.04.2024 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали без реєстрації шлюбу як подружжя з січня 2008 року та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). 13 квітня 2024 року четвертим відділом [INFO] [PERSON] було направлено сповіщення сім`ї, яким її було повідомлено проте, що її чоловік - солдат військової служби за призовом під час мобілізації [PERSON] , [INFO] , призваний 30.03.2023 року четвертим відділом [INFO] , який у період дії воєнного стану, під час виконання бойових завдань із забезпечення відсічі збройної агресії російської федерації, на території Серебрянського лісництва у районі населеного пункту Білогорівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, загинув [INFO] (а.с.18). У графі 4 «Сімейний стан» військового квитка серії [NUMBER] , виданого 29.03.2023 [INFO] , на ім`я « [PERSON] » зазначено таку інформацію: «Одружений, дружина - [PERSON] , [INFO].; донька - [PERSON] , [INFO].» (а.с.19-20). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 1986 року Козельщинським райвідділом ЗАГС Полтавської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 квітня 2024 року виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 16 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис № 72 (а.с. 13). З довідки про причину смерті (до форми №106/о № 1679/956л (видається для поховання)) від 15.04.2024 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причиною смерті є вибухова травма військових дій (а.с.26). Відповідно до довідки про смерть від 16 квітня 2024 року №72, виданої «Центром надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Козельщинської селищної ради, громадянин [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть за 2024 рік зроблено відповідний запис «16» квітня 2024 року за №72 (а.с.27). Згідно з висновком молекулярно - генетичного експертного дослідження від 25.07.2024 № 43458, ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини [PERSON] , [INFO] , народженої матір`ю [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 94,2 % . Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю заявниці, [PERSON] та дітей, а також стверджували, що [PERSON] завжди вважав своїм сином [PERSON] . Застосовані судом норми права та правові позиції Верховного Суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України). Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини). Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України). Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20) Верховний Суд зробив такі висновки: Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до пп. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерство юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (надалі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно зі п. 2.16.2, 2.16.4, 2.16.17 Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду; на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду; на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). На підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «KALACHEVA v. RUSSIA», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Отже висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Дослідивши письмові докази у справі, суд уважає, що вимоги підлягають задоволенню, адже: - сумнівів у правильності висновку судової молекулярно-генетичної експертизи не встановлено; - під час розгляду справи судом не встановлено, що існує спір про право між заявницею та іншими особами, у тому числі матір`ю загиблого; - від встановленого факту залежить виникнення та зміна особистих та майнових прав дитини; - законом не визначено іншого порядку встановлення факту батьківства, окрім судового. Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що факт батьківства [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] підтверджується висновком молекулярно - генетичного експертного дослідження, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Водночас судом також ураховано й інші докази у їх сукупності, які підтверджують факт спільного проживання заявниці з [PERSON] однією сім`єю до укладення шлюбу та наявністю у них іншої спільної дитини. Вирішення питання щодо батьківства загиблого шляхом звернення до суду зі заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України у порядку окремого провадження є належним способом захисту. Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22. Оскільки суд дійшов висновку, що факт батьківства є встановленим, то, відповідно до ст. 134, ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», пп. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерство юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, таке рішення суду є підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану про народження дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Оскільки інше законом не встановлено, судові витрати заявниці відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved