Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225 від 07.08.2019 у розмірі 48\~303,00 грн., а також витрати на сплату судового збору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 07.08.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225, за умовами якого останній було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом у 20\~000,00 грн. строком на 36 місяців та зі сплатою відсотків у розмірі встановленому договором. З огляду на те, що [PERSON] допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором №0932023225, що призвело до утворення заборгованості, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за вказаним договором, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 30.04.2024 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 06.05.2024 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем 25.06.2024 надано суду відзив, в якому зазначено про не згоду з заявленими позовними вимогами з посиланням на те, що вона не отримувала коштів за договором №0932023225 та матеріали не містять доказів на підтвердження їх перерахування, у зв`язку з чим заявлені вимоги є безпідставними. Позивачем 08.07.2024 надано суду письмові пояснення, в яких наведено доводи на спростування заперечень, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем на обґрунтування своїх доводів надано копію договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225 від 07.08.2019, сторонами якого зазначено ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , та за умовами якого останній надається кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців у максимальному розмірі кредитної лінії 20\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванні на рівні 1,75% річних. Датою видачі кредиту є 07.08.2019. Про отриманні кредиту на банківську платіжну картку, датою видачі кредиту є дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника (п.1.13). Також надано копію пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно заявки від 15.01.2020 про надання кредиту у розмірі 4\~000,00 грн. строком на 30 днів та зі сплатою відсотків на рівні 1,75% на день. Згідно копії квитанції за сплату №46562003 від 15.01.2020, сформованої у сервісі онлайн платежів «Pay.ua» було сплачено 4\~000,00 грн. на реквізити одержувача ТОВ «ІНФІНАНС», номер операції 46562003, призначення платежу зарахування 4\~000,00 грн. на карту № [NUMBER] . Відповідно до наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідки від 25.06.2024, 15.01.2020 на карту [NUMBER] було зараховано: 4000,00 грн., 3\~000,00 грн., 4000,00 грн. Ідентифікаційні дані особи, яка здійснила вказані перекази, відсутні. Згідно копії договору факторингу від 14.07.2021, сторонами якого є ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», останнє набуло право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225. Відповідно до копії договору про відступлення прав вимоги №10-01/23 від 10.01.2023, сторонами якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», останнє набуло право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано її розрахунок. Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як передбачено статтею 1055 ЦК України. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75) З викладеного вище вбачається, що меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже наданий Позивачем суду меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту згідно умов Кредитного договору. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) або меморіальний ордер є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Долучена позивачем до позову копія квитанції за сплату №46562003 від 15.01.2020 сформованої у сервісі онлайн платежів «Pay.ua» не свідчить про здійснення перерахування коштів за договором №0932023225, оскільки одержувачем коштів зазначено ТОВ «ІНФІНАНС», а не [PERSON] Наявна у матеріалах справи довідка, надана АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», не містить інформації, яка б дозволяла дійти висновку, що на рахунок [PERSON] , за договором №0932023225, 15.01.2020 було здійснено будь-яке перерахування. З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів перерахування коштів кредитором на виконання умов договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0932023225,а відповідач заперечує отримання таких коштів, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed