Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати йому у день звільнення належних розрахункових коштів в сумі 34385,03 грн, зобов`язати відповідача виплатити належні йому на день звільнення розрахункові кошти в сумі 34385,03 грн, зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 12 червня 2007 року прийнятий на роботу на посаду машиніста екскаватора на лінійну виробничо-диспечерську станцію 1К ДП "Прикарпатзахідтранс", з 01 березня 2008 року перейменовано на машиніст-трубоукладач 5 розряду. Наказом відповідача від 06 жовтня 2021 року № 493-3В звільнений з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок з ним не проведений, належні при звільненні кошти йому не виплачені. Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем надано письмове повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, де зазначено борг за організацією на кінець місяця 34385,03 грн. У день звільнення працював на роботі, а тому вимога про розрахунок відповідачу не пред`являлась. Спір щодо розміру нарахованих відповідачем сум відсутній. Закон покладає на ТОВ «Прикарпатзахідтранс» обов`язок провести з ним у разі його звільнення повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Ухвалою від 31 липня 2024 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у позовній заяві просить справу розглянути за наявними у ній матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місцезнаходження ТОВ «Прикатпатзахідтранс», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інформація про зміну місцезнаходження відповідача у справі відсутня. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 12 червня 2007 року позивач прийнятий на посаду машиніста екскаватора (надалі перейменовано на машиніст трубоукладача) Дочірнього підприємства "Прикарпатзахідтранс" Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів (в результаті реорганізації перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс»), про що свідчать записи трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 12 березня 2004 року на ім`я [PERSON] . 06 жовтня 2021 року [PERSON] звільнений за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 493-3В про припинення трудового договору (контракту) від 06 жовтня 2021 року. Відповідно до розрахункового листка, позивачу нараховано 12528 грн вихідної допомоги при звільненні, 1245,72 грн оплати погодинного простою (не з вини працівника), 14033,91 грн компенсації за невикористані дні відпустки та 11999,88 грн заборгованості по заробітній платі. Борг відповідача без урахуванням сум, які підлягають утриманню, становить 34385,03 грн. Станом на 30 серпня 2024 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач в день звільнення перебував на роботі, про що свідчить копія наказу № 493-3В про припинення трудового договору, виданого [PERSON] та підписаного ним 06 жовтня 2021 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки чи доказів про розмір такої заборгованості, заборгованість в сумі 34385,03 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позовна вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу розрахункових коштів задоволенню не підлягає, оскільки не є ефективним способом захисту. Відповідно до ст.117 КзПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено в жовтні 2021 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку необхідно виходити з виплат за серпень 2021 року та вересень 2021 року. Позивач не надав суду доказів щодо розміру виплат за останні два календарні місяці перед звільненням та не клопотав про їх витребування від відповідача, що позбавляє суд можливості визначити та стягнути на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку. Разом з тим, з метою належного захист прав позивача суд вважає за можливе зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований відповідно до положень ч.1 ст.117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. За таких обставин позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: partial