Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, в якому зазначалось, що протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувались, відсутність взаєморозуміння розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, проживання близько двох років окремо, припинення ведення спільного господарства. Тому, на підставі вищевикладеного, позивач вважає за необхідне розірвати шлюб. При цьому позивач просив встановити факт того, що він самостійно виховує та повністю утримує свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , так як протягом тривалого часу відповідач дитиною не опікується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом у школі, перебігом відвідування додаткових гуртків, психологічним станом дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, та вказала, що після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. 03 жовтня 2009 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, що зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за відповідним актовим записом №1416 від 03 жовтня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після одруження відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №416 від 14 серпня 2014 року, що зареєстрований Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Із матеріалів справи слідує, що з квітня 2022 року і по сьогоднішній день ведення між [PERSON] та [PERSON] спільного господарство припинено, сумісне проживання не ведеться, і оскільки відповідач ухиляється від будь-якого підтримання відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Разом із тим, позивач просив встановити факт того, що він самостійно виховує та повністю утримує свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , так як протягом тривалого часу відповідач дитиною не опікується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом у школі, перебігом відвідування додаткових гуртків, психологічним станом дитини. При цьому у позовній заяві зазначив, що метою встановлення такого факту є повноцінне здійснення батьківства в інтересах дитини та для захисту своїх прав та законних інтересів, адже позивач, без згоди матері, не може змінити місце реєстрації доньки, не може самостійно приймати рішення щодо лікування неповнолітньої та не може влітку відправити доньку в табір для відпочинку за кордон з однолітками, в Болгарію, оскільки для цього також необхідна письмова згода обох батьків, яка підлягає нотаріальному посвідченню. Ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На переконання суду, виходячи із доказів, що містяться в матеріалах справи, позивач довів, що як відвідуванням школи, так і додаткових гуртків (англійської мови) та вихованням в цілому, займається він безпосередньо вже більше двох років, на підтвердження чого надав суду копії квитанцій про оплату занять з його рахунку (а. с. 24 - 32). Позивач повністю дитину утримує та самостійно її виховує, зокрема готує доньці [PERSON] їжу, купує їй одяг, взуття залежно від сезону, іграшки, подарунки; сплачує послуги няні, медичні послуги та додаткові гуртки для її розвитку. При цьому позивачем суду надані Довідка про участь батьків у начальному процесі [PERSON] » від 17 червня 2024 року, де зазначено, що [PERSON] регулярно відвідує заняття з англійської мови, батько дитини спілкується з викладачем та керівництвом школи, цікавиться навчальним процесом, оплату здійснює щомісячно. Мати [PERSON] контакту із школою іноземних мов не підтримує, із з викладачем та керівництвом не спілкується. Дитину на заняття приводить і забирає батько» та Характеристика від 19 червня 2024 року учениці 4 класу Полтавської міської школи мистецтв «Мала академія мистецтв» імені [PERSON] на [PERSON] , так, « [PERSON] навчається на фортепіанному відділу з 2020 року. За цей час зарекомендувала себе, як старанна та здібна, активна, комунікабельна учениця. Проявляє високий інтерес до навчання. [PERSON] постійно опікується навчанням [PERSON] . Перебуває у постійному зв`язку з викладачем. Постійно турбується про своєчасну оплату. Приймає участь у концертній діяльності [PERSON] . Мати [PERSON] у начальному процесі участі не приймає» (а. с. 7 8). Позивач також підтвердив свій майновий стан та можливість утримувати дитину, наданими суду квитанціями, які він особисто сплачував для утримання дитини та Індивідуальними відомостями про застраховану особу (про доходи) (а. с. 19 - 32). Згідно зі ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Так, згідно з положень ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. При цьому майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідачка проти розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем їхньої спільної неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не заперечує, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved