Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Макух А.В., 25.07.2023 звернулась до суду з позовною заявою та просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] 104600,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.07.2019 мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній загинув. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія на момент вчинення ДТП була застрахована у відповідача. 09.07.2020 позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідачем протягом 2021 року було відшкодовано позивачу моральну шкоду в розмірі 50076.00 грн. та витрати на поховання і виготовлення пам`ятника в розмірі 45324,00 грн. Загальна сума страхового відшкодування, яке отримала позивач становить 95400 грн. Вказує, що листами від 07.04.2023 та від 26.05.2023, відповідачу надіслано довідку про отримання позивачем пенсії по втраті годувальника та довідку про доходи для отримання виплати страхового відшкодування по втраті годувальника, однак відповідачем страхове відшкодування по втраті годувальника, не виплачено. Вважає невиплату відповідачем страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України від 01.07.2004 №1961-1V«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон), з огляду на таке. Зазначає, що до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 №1961-1V «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття третя Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (ст. 9,22-31,35,36), настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. У позові вказано, що заява на виплату страхового відшкодування була подана. Відповідно до ст.27.2 Закону, Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на липень 2019 року становила 4173,00 грн. Загальний розмір відшкодування по втраті годувальника для позивача (дружини) становить 150228 грн. З наведеного вбачається, що відповідач здійснював виплату моральної шкоди, витрат на поховання та спорудження пам`ятника в розмірі 95400,00 грн. Щодо ліміту відповідальності відповідача, то такий встановлений розпорядженням Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 №3470 та у 2019 році по життю і здоров`ю становив 200000 грн. Відтак, представник позивача у заяві стверджує, що [PERSON] , як дружина потерпілого, внаслідок ДТП, має право на отримання відшкодування по втраті годувальника в розмірі 104600.00 грн. (в межах ліміту), які просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також судові витрати. 05.09.2023 до суду від представника відповідача ПАТ СК «ПЗУ Україна» Усенка А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому зазначає, що між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ.7706895 (далі Поліс). Забезпеченим, згідно з Полісом, є транспортний засіб «»MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Підтверджує той факт, що відповідачем сплачено позивачу грошові кошти в сумі 50076,00 грн. та 45324.00 грн., відповідно до вимог Цивільного Кодексу та Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо відшкодування грошових коштів у зв`язку із втратою годувальника, то зазначає, статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. При цьому наголошує, що для набуття права на утримання, непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказує, що станом на червень 2019 року, розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становить 1497,00 грн. Посилаючись на довідку Нововолинсько-Іваничівського об`єднаного управління ПФУ у Волинській області №3223 9524 4409 2213 від 10.05.2023 зазначає, що станом на червень 2019 року [PERSON] отримала пенсії за віком - 1497 грн., а відтак була забезпечена прожитковим мінімумом. Вказує, що за призначенням пенсії по втраті годувальника, позивач не зверталась, що на думку представника відповідача, свідчить про те, що [PERSON] не бажала встановлювати факт перебування на утриманні, оскільки відсутні докази цього. Звертає увагу на те, що позивачем а ні до страховика, ні до суду не надано доказів, що дохід менший за прожитковий мінімум (1497 грн.) та доказів того, що на час смерті чоловіка, частка заробітку останнього була основним і постійним джерелом їх існування. Тому просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Щодо стягнення судових витрат в розмірі 10000 грн. на правничу допомогу, то вказує, що позивачем не підтверджено їх фактичне понесення і їх розмір є необґрунтованим. Заявлений розмір вважає несумісним зі складністю справи, обсягом послуг адвоката, затраченим часом на надання таких послуг, таким, що не відповідає критерію реальності витрат, розумності розміру, що суперечить принципу розподілу витрат. 13.09.2023 до суду від представника позивача - адвоката А.В.Макух надійшла відповідь на відзив, в якому вказано, що твердження відповідача є хибними з огляду на таке. Листами від 07.04.2023 та від 26.05.2023 відповідачу надіслано довідку про отримання позивачем пенсії по втраті годувальника та довідки про доходи для отримання виплати страхового відшкодування по втраті годувальника. Вважає, що Пенсійний фонд встановив право [PERSON] на отримання пенсії по втраті годувальника та призначив позивачу такий вид пенсії. Посилається на висновок, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, зокрема що під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що особи не потребують матеріальної допомоги. Щодо витрат на правову допомогу, звернула увагу, що розмір витрат в сумі 10000 грн. є орієнтовним. Зазначила, що докази понесення витрат, з переліком наданих послуг, будуть надані суду протягом п`яти днів з дня винесення рішення суду. З врахуванням викладеного, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Від представника позивача - адвоката А.В.Макух, 15.07.2024 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача М.В.Саліженко 14.08.2024 надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Щодо задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Враховуючи клопотання представника позивача, заяву представника відповідача про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до таких висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 16.07.2019 мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній загинув. Постановою старшого слідчого відділення поліції (м.Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Монякова М.М., від 11.03.2021, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №12019030050000769 від 17.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, кримінальне провадження закрито за відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2019 [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого Нововолинським міським відділом ЗАГС Волинської області 18.06.1989 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ7706895. Як вбачається з повідомлення директора Управління обслуговування збитків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 18.05.2021 (а.с.17), в результаті розгляду отриманих документів по справі [PERSON] №49806 стосовно події, яка мала місце 16.07.2019, відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування згідно із ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038,00 грн. та витрати на поховання згідно ст.27.4 цього Закону у сумі 5324,00 грн. У повідомленні зазначено, що для виплати за ст.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідно представити оригінал довідки про пенсію за віком від [PERSON] із Пенсійного фонду. ТзОВ ЮК «Відшкодування», що діє в інтересах [PERSON] , 07.04.2023 листом від 07.04.2023 до матеріалів справи №49806 було долучено довіреність на представництво інтересів [PERSON] та довідку відділу обслуговування громадян №3 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Волинській області від 27.03.2022 №633 про те, що [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника (довідчно). (а.с.19). 26.05.2023 ТзОВ ЮК «Відшкодування», що діє в інтересах [PERSON] , на адресу відповідача було надіслано довідку про доходи №3223 9524 4409 2213 видану [PERSON] в тому, що вона перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника з відомостями про пенсію за період з липня 2018 року по червень 2019 року (а.с.24) та довідку про доходи [PERSON] за період з серпня місяця 2018 року по липень місяць 2019 року, видану ПАТ «Нововолинський ливарний завод», де працював [PERSON] на посаді прибиральника у ливарному цеху (а.с.25). Отримавши витребувані підтверджуючі документи, відповідач страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника, [PERSON] не виплатив. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За змістом ст.9, 22-31, 35, 36 Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, суд вважає підтвердженим, що в результаті ДТП, яка сталася 16.07.2019 за участі забезпеченого ПрАТ "Страхова компанія «ПЗУ Україна» транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода, загинув [PERSON] . Зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачу, як дружині загиблого шкода, підлягає відшкодуванню. 09.07.2020 позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідачем протягом 2021 року було відшкодовано позивачу моральну шкоду в розмірі 50076,00 грн. та витрати на поховання і виготовлення пам`ятника в розмірі 45324.00 грн. Загальна сума страхового відшкодування, яке отримала [PERSON] становить 95400.00 грн. Листами від 07.04.2023 та 26.05.2023, на пропозицію відповідача, стороною позивача надіслано до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» довідку про отримання [PERSON] пенсії по втраті годувальника та довідки про доходи [PERSON] , [PERSON] для отримання останньою, як дружиною потерпілого внаслідок страхового випадку, виплати страхового відшкодування по втраті годувальника. Відповідачем страхове відшкодування по втраті годувальника позивачу не виплачено, в зв`язку з чим [PERSON] звернулася за захистом порушеного права до суду. Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 104600.00 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Позивач на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку, отримувала пенсію за віком в розмірі 1497 грн. Довідкою, яка видана відділом обслуговування громадян №3 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Волинській області від 27.03.2022 №633 підтверджено, що [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника (довічно). На переконання суду, не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те, що на момент смерті чоловіка, станом на серпень 2019 року, його дружина отримувала пенсію за віком в розмірі 1497 грн.,будучи забезпеченою прожитковим мінімумом. Потерпілий [PERSON] до ДТП, яка мала місце 16.07.2019, працював, мав дохід в середньому 8000 грн. щомісячно, (а.с.25), а відтак його заробіток значно перевищував розмір пенсії позивача, що дає підстави зробити висновок, що непрацездатна дружина перебувала на утриманні чоловіка. Відповідно до п.27.2, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 01.01.2019, розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4173,00 грн. Розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що полягає у втраті годувальника, становить - 150228 грн. (4173*36). Сума страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальника, в досудовому порядку, не виплачена. Відповідач здійснив виплату позивачу моральної шкоди, витрат на поховання та спорудження пам`ятника в розмірі 95400 грн. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 №3470 внесено зміни до розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 №566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і у 2019 році встановлено ліміт відповідальності відповідача за шкоду, завдану життю та здоров`ю постраждалих в розмірі 200000 грн. Таким чином, [PERSON] має право на отримання відшкодування по втраті годувальника в розмірі 104600 грн (в межах ліміту), які суд стягує з відповідача, задовольняючи позовні вимоги, як такі, що на виконання вимог ст.76,81 ЦПК України, обгрунтовані належними і допустимими доказами, та не спростовані стороною відповідача. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави 1073,60 грн. У зв`язку із заявленням представником позивача Макух А.В. про намір подання нею доказів про витрати на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України (а.с.44), суд питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на даному етапі не вирішує. Одночасно роз`яснює позивачу та його представнику, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, вказана заява залишається без розгляду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved