Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Позивач 06.02.2024 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 16 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було письмово оформлено розписку про те, що відповідач одержав від позивача грошову суму у розмірі 9000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути вищевказані кошти за розпискою від 16.09.2020 року у строк до 21.09.2020 року, натомість на теперішній час вказані кошти не повернуті, будь які дії щодо повернення заборгованості відповідач не вчиняє. Згідно розписки встановлено розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, яка дорівнює 1% від суми за кожен день прострочення. Позивачем за розпискою від 16.09.2020 року, на суму 9000,00 грн. розраховані грошові кошти по стягненню з відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних, за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання до 23.02.2022 року (до початку введення на території України воєнного стану). Пеня з 22.09.2020 по 23.02.2022 року складає 46800,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України, щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, тобто позивач зменшує розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 9000,00 грн. Інфляційні втрати з 22.09.2020 по 23.02.2022 року складає 1520,12 грн. Та 3% річних з 22.09.2020 по 23.02.2022 року складає 384,66 грн. На даний час жодних розрахунків між сторонами не відбулося, відповідач не вчиняє та не вчинив жодних дій щодо виконання зобов`язання. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача на його користь суму коштів у розмірі 19904,78 грн., з яких 9000,00 грн. основна сума боргу, 1520,12 грн. - інфляційні витрати, 384,66 грн. - 3% річних, 9000,00 грн. пеня. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою про відкриття провадження від 13.02.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.18). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач [PERSON] отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 11.03.2024 року (а.с.22). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до розписки від 16.09.2020 року, вбачається, що [PERSON] , одержав в борг, в якості позики від [PERSON] , грошові кошти у розмірі 9000,00 грн., та зобов`язувався\~повернути їх\~до 21\~вересня 2020\~року (а.с.24). Таким чином сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З наведеного суд дійшов висновку, що розписка була написана відповідачем для підтвердження факту отримання ним грошової суми та укладення договору позики. Як визначено в ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як вбачається з матеріалів справи, після настання визначених сторонами дати, відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу у визначений борговим документом строк не повернув, отже свого обов`язку щодо виконання боргових зобов`язань не виконав. Згідно ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином,у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто,приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (див. постанову ВСУ від 26.04.2017 у справі № 918/329/16); Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ч. 1, 3\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1\~статті 550 ЦК України\~передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунок за період з 22.09.2020 року по 23.02.2022 року вбачається, що розмір інфляційних витрат складає 1520,12 грн., 3% річних у розмірі 384,66 грн., та пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 46800,00 грн., однак позивач зменшив розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 9000,00 грн. Враховуючи, що відповідач зобов`язання повернути кошти у строк, визначений договором позики, а саме до 21.09.2020 року, не виконав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 9000,00 грн, як несплачену заборгованість за розпискою від 16.09.2020 року; 9000,00 грн. пені; 1520,12 грн. інфляційних втрат та 384,66 3% річних. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved