Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідача, Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~в порядку\~спадкування за\~законом після смерті матері [PERSON] .\~Свої вимоги\~обґрунтувала тим,\~що в\~ [ADDRESS] проживали\~-\~мати [PERSON] , [INFO] \~та вона\~з трьома\~дітьми.\~Тип двору,\~в якому\~проживають -\~робітничий.\~Мати являлася\~головою двору,\~їй на\~праві власності\~належав житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~по вищезазначеній\~адресі.\~Свідоцтва на\~право власності\~на даний\~житловий будинок,\~господарські будівлі\~та споруди\~на ім?я\~покійної матері\~немає і\~не зареєстровано\~в передбаченому\~законом порядку. [INFO] мати [PERSON] померла. Батько [PERSON] помер ще [INFO] . Після смерті матері відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. Вона вступила в управління спадковим майном матері та частково її оформила в нотаріальному порядку. Остання звернулася\~додержавного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, [PERSON] , щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про право власності на будинковолодіння. Даний факт позбавляє її можливості оформити спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері. Позивач,[PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача, Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в судове засідання не з`явився.\~15.07.2024\~року від\~нього надійшла\~заява,\~в якій\~вказав,\~що,\~не заперечує\~проти позовних\~вимог та\~просив розглядати\~справу у\~його відсутності (а.с. 33). 10.07.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали\~справи та\~зібрані у\~ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту на будинок садибного (індивідуального) типу з господарськими будівлями та спорудами від 19.10.2011 року, по [ADDRESS] , складається з житлового будинку, 76,2 кв.м., літньої кухні, 10,1 кв.м., сарая, 41,5 кв.м., сарая, 9,3 кв.м., погреба, 14,1 кв.м., воріт, 5,1 кв.м., огорожі, 9,7 кв.м., огорожі, 30,5 кв.м., колонки (а.с. 4-6). Технічний паспорт на вищенаведене будинковолодіння внесено в ЄДЕССБ із Реєстраційним номером: ТI01:5920-8341-6658-8711, що підтверджується листом про наявність технічної інвентаризації ФОП [PERSON] від 16.07.2023 року (а.с. 7). З виписки із погосподарської книги № 3 Нижнівської сільської\~ради Тлумацького\~району Івано-Франківської\~області станом на 01.07.1990 року, виданої Нижівським старостинським округом №15 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 28.05.2024 року № 394, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] який побудований до 05.08.1992 року числиться як робітничий двір і в ньому зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] - голова двору; [PERSON] , [INFO] - дочка; [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - онука. За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0.0100 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка передана в користування [PERSON] Свідоцтво про право власності на вказаний об?єкт нерухомого майна не видавалося, право власності в погосподарській книзі не реєструвалося (а.с. 11). Позивач, [PERSON] ,народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). 10.10.1983 року позивач, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та останній присвоєно прізвище « [PERSON] »; 14.06.2004 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00040486982 від 12.07.2023 року (а.с. 16). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 12). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 13). Довідкою виданою Нижівським старостинським округом №15 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 28.05.2024 року № 393 встановлено, що що її мати: [PERSON] , яка померла [INFO] , була постійною жителькою [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] дочка, [PERSON] , [INFO] онук, [PERSON] , [INFO] онук, [PERSON] , [INFO] онука. Заповіт від імені [PERSON] в Нижнівській сільській раді не посвідчувався (а.с. 10). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернувся до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківського району Івано-Франківської області, [PERSON] для оформлення права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , однак їй\~було відмовлено,\~у зв`язку\~з відсутністюправовстановлюючого документа про право власності на будинковолодіння, так як немає в наявності, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 348/02-31 від 04.07.2023 року (а.с. 14). 02.04.2008 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , успадкувавши грошовий вклад, який не є предметом даного позову (а.с. 15). Відповідно до копії спадкової справи № 473/2008 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, [PERSON] , позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] ,\~яка прийняла\~спадщину шляхом\~вступу у\~розпорядження та\~користування ним,\~так як\~на день\~смерті була\~зареєстрована та\~проживала з\~спадкодавцем за\~однією адресою\~та частково\~оформила її\~спадщину на\~своє ім`я.\~Інших спадкоємців\~в порядку\~спадкування за\~законом чи\~за заповітом\~немає (а.с. 35-50). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . До складу спадщини після смерті матері входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , право власності на який остання за своє життя не оформила у встановленому законом порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 №112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно із ч. 1 ст. 22 цього Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] . Оскільки спадкодавець, мати позивача, за свого життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на спірне будинковолодіння, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно після смерті матері, при цьому отримала відповідні свідоцтва щодо іншого майна, то її права підлягають захисту в обраний нею спосіб. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved