Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з травня 2018 року він фактично перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] . З початку повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2024 року, Катерина, будучи вагітною виїхала до Республіки Польща. [INFO] у місті Гданськ Республіки Польща народилась спільна донька сторін [PERSON] . 28 квітня 2023 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано рішенням суду 28 травня 2024 року. [PERSON] звернувся до органів ДРАЦС щодо виготовлення свідоцтва про народження дитини українського зразка, однак, працівники установи в усному порядку повідомили, що не мають таких повноважень, зазначили, що вирішення питання можливе в судовому порядку. З огляду на наведене, позивач просить суд встановити факт свого батьківства по відношенню до [PERSON] , яка народилась [INFO] у місті Гданськ Республіки Польща. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. В судовому засіданні позивач підтримав вимог та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві від 21 липня 2024 року [PERSON] визнала позов та просила його задовольнити, розгляд справи просила здійснювати без її участі. Представник Виконавчого комітету Луцької міської ради щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Відділу ДРАЦС у Волинській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань на аресу суду не подавав. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2023 року, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року (а.с.9,15). Згідно повного витягу з актового запису про народження позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка народився у місті Гданськ Республіки Польща (а.с.10 -11). Батьком дитини вказано [PERSON] (дані внесено зі слів матері). Відповідно до змісту позовної заяви, [PERSON] та [PERSON] на момент народження доньки проживали однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу, однак відповідач, будучи вагітною, на час початку повномасштабного вторгнення рф в Україну виїхала до Республіки Польща, а чоловік залишився в Україні. Відповідач визнає позовні вимоги, вважає позивача батьком дитини. Зазначене також підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями (а.с.13-14). Зазначені докази в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України, є належними та допустимими. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved