Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

25.01.2024 позивач [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про застосування наслідків недійсного правочину, відповідно до якого просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 753797 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №3938 [PERSON] став власником земельної ділянки площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, яка розташована в [ADDRESS] . За придбання зазначеної земельної ділянки покупцем [PERSON] було сплачено продавцю обумовлену п. 2.1. Договору від 11.08.2008 року грошову суму в розмірі 753 797,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН3915 від 06.08.2008 року та меморіальним ордером № ПН15313 від 06.08.2008 року. Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] стала власником земельної ділянки площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, яка розташована в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.2017 року. В березні 2018 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади села Козаровичі, звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування рішення Козаровицької сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку. Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, зміненого постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі №363/928/18 в частині його мотивувальної частин в редакції цієї постанови, позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Козаровицької сільської ради № 156 від 05.08.2008 року «Про викуп земельної ділянки громадянином [PERSON] ». Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 року укладений між Козаровицькою сільською радою та [PERSON] та витребувано на користь територіальної громади с. Козаровичі в особі Козаровицької сільської ради з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002 вартістю 325 255,06 грн., яка розташована в [ADDRESS] . Внаслідок процедури реорганізації сільських рад Вишгородського району Київської області, Димерська селищна рада стала правонаступником всього майна, прав та обов?язків Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. Ухвалою Вишгородського районного суд Київської області від 27 жовтня 2022 року на підставі вищенаведеного змінено Козаровицьку сільську раду Вишгородського району на його правонаступника - Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області. За вказаних обставин з жовтня 2022 року Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області в повній мірі обізнана та належним чином залучена до реалізації судового рішення у справі № 363/928/18. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 362537214 від 19.01.2024 року рішення суду виконано, земельна ділянка перереєстрована на Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області, підстава внесення - запису - Рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 64376425 від 03.08.2022 року. Таким чином Позивач на підставі судового рішення була позбавлена права власності на земельну ділянку внаслідок визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 року недійсним. Оскільки при\~винесенні рішення\~у справі\~№363/928/18\~позивач не\~заявляла вимоги\~про застосування\~реституції,\~а судом\~за власної\~ініціативи дане\~питання не\~вирішувалось,\~на адресу\~відповідача було\~направлено вимогу\~в порядку\~ст.\~530\~ЦК України.\~Відповідно трекінгу\~відправлення вимога\~була отримана\~відповідачем 16.01.2024\~року,\~проте залишилась\~без задоволення.\~З моменту\~набрання рішення\~суду законної\~сили та\~його фактичного\~виконання,\~що мало\~місце 03.08.2022\~року,\~відповідач у\~справі зберігає\~належні позивачу\~грошові кошти,\~які були\~сплачені за\~недійсним договором\~без достатньої\~правової підстави.На цих підставах позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 30.01.2024 відкрито провадження у справи, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, надано п`ятнадцятиденний строк відповідачу на подачу відзиву на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачу було доставлено в Електронний кабінет 31.01.2024, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу. (а.с. 62) 28.02.2024 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить застосувати наслідки недійсного правочину шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 887048,87 грн, що складаються з основної суми у розмірі 753797 грн, 3% річних у розмірі 35491,94 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 97795,93 грн, а також судових витрат. (а.с. 92-110) 14.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. (а.с. 112-121) Ухвалою суду від 04.04.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилися, позов підтримала, просила задовольнити позов, вважали за можливе проводити розгляд справи за її відсутності, направила до суду свого представника. Представник позивача у судове засідання з`явилися, позов підтримала, просила задовольнити позов, вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник відповідача судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної цивільної справи без участі представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. (а.с. 122-124) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.08.2008, укладеного між Козаровицькою сільською радою та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.Я. та зареєстровано в реєстрі за №3938, [PERSON] придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 2,0155 га. (а.с. 8-9) Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 11.08.2008 №6359361, договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002 від 11.08.2008 №3938 зареєстровано у вказаному реєстрі під №3073695. (а.с. 10) Відповідно до квитанції №ПН3915 від 06.08.2008 та меморіального ордеру №ПН15313 від 06.08.2008, продаж вказаної земельної ділянки за домовленістю сторін здійснено за 753797 грн., які сплачено [PERSON] на розрахунковий рахунок Козаровицької сільської ради. (а.с. 11-12) Згідно свідоцтва про спадщину за законом від 28 липня 2018 року №1853 та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.07.2018 №52779021, позивач [PERSON] набула у власність земельну ділянку, площею 2,0155 га, з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13-15) Постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021 у справі №363/928/18 апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2020 скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов першого заступника прокурора Київської області задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області від 05.08.2008 №156 «Про викуп земельної ділянки громадянином [PERSON] ». Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008, укладений між Козаровицькою сільською радою Вишгородського району Київської області та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В. Я. та зареєстровано в реєстрі за № 3938. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 050790, виданий [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,0155 га, з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002. Витребувано на користь територіальної громади с. Козаровичі в особі Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] ділянку, площею 2,0155 га, з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, вартістю 325 255,06 грн, яка розташована по за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16-23) Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2021 у справі №363/928/18 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Виключено з резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року абзац 6 наступного змісту: «Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 050790, виданий [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,0155 га, з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002 під розміщення студії по виробництву аудіо-відео матеріалів по [ADDRESS] ». В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року залишено без змін. (а.с. 24-38) Відповідно до вимоги про повернення грошових коштів за недійсним договором від 10.01.2024, позивач [PERSON] в порядку досудового врегулювання спору вимагала повернути їй грошові кошти, сплачені [PERSON] (спадкоємцем якого є [PERSON] ), сплачені ним за договором купівлі-продажу від 11.08.2008, який було визнано судом недійсним, у розмірі 753797 грн а також інфляційні витрати у розмірі 3353699,70 грн. (а.с. 42-43) Згідно поштової накладної №0102122532531, опису вкладення у цінний лист та трекінку АТ Укрпошта, вище зазначену вимогу відповідачем було отримано 16.01.2024. (а.с. 44-45) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.01.2024 №362537214, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002 зареєстровано за Димерською селищною радою 29.07.2022. (а.с. 46-47) Згідно довідки про надходження по картковому рахунку позивача [PERSON] , за період з 27.01.2021 по 19.01.2024 на картковий рахунок позивача не надходили грошові кошти від відповідача. (а.с. 50-53) Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.03.2023, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, розташовану за адресою [ADDRESS] , належить Димерській селищній раді, дата реєстрація права власності 29.07.2022. (а.с. 95-96) Згідно відповіді відповідача Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 30.01.2024 №387/03-18 на вимогу позивача [PERSON] від 10.01.2024 про повернення грошових коштів за недійсним договором, останній повідомлено, що вимогу про повернення коштів, сплачених за спірним договором купівлі-продажу, відповідач у справі №363/928/18 не заявляв. (а.с. 98-99) Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред?явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до ч. 3 п. 1 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 ЦК України таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів). Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status дио у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких бій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину. Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182г18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32с19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (6) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №396/29/17). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави [пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №925/1276/19. Відповідно до\~статті 1212 ЦК\~\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із частиною другою\~статті 1214 ЦК\~у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 536 ЦК\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої\~статті 1054 ЦК\~та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої\~\~статті 1057 ЦК. Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦКдо відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами\~статті 1048 ЦК. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі\~\~\~\~№ 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №3938 [PERSON] став власником земельної ділянки площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002, яка розташована в [ADDRESS] . За придбання зазначеної земельної ділянки покупцем [PERSON] було сплачено продавцю обумовлену п. 2.1. Договору від 11.08.2008 року грошову суму в розмірі 753 797,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН3915 від 06.08.2008 року та меморіальним ордером №ПН15313 від 06.08.2008 року. Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] стала власником земельної ділянки площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002. Постановою Київського апеляційного суду від 27.01.2021, зміненого постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2021 у справі №363/928/18 в частині його мотивувальної частин в редакції цієї постанови, визнано незаконним та скасовано рішення Козаровицької сільської ради №156 від 05.08.2008 року «Про викуп земельної ділянки громадянином [PERSON] ». Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 року укладений між Козаровицькою сільською радою та [PERSON] та витребувано на користь територіальної громади с. Козаровичі в особі Козаровицької сільської ради з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 2,0155 га з кадастровим номером 3221883601:21:005:0002 вартістю 325 255,06 грн., яка розташована в [ADDRESS] . Внаслідок процедури реорганізації сільських рад Вишгородського району Київської області, Димерська селищна рада стала правонаступником всього майна, прав та обов?язків Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362537214 від 19.01.2024 року рішення суду виконано, земельна ділянка перереєстрована на Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області. Таким чином позивач на підставі судового рішення була позбавлена права власності на земельну ділянку внаслідок визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 року недійсним. При винесенні рішення у справі №363/928/18 питання про застосування реституції судом не вирішувалось, відтак на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу в порядку ст. 530 ЦК України, яка станом на дату подачі позовної заяви залишена без відповіді. Суд констатує, що з моменту фактичного виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2021 у справі №363/928/18, відповідач Димерська селищна рада, як правонаступник Козаровицької сільської ради, зберігає у себе грошові кошти, які були сплачені [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2008 №3938, без достатньої правової підстави, оскільки підстава, на якій вони було набуті, а саме зазначений договір, який визнаний недійсним, - відпала. Таким чином, суд вважає, що мають бути застосовані наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, які перебувають у нього без достатньої правової підстави. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув сплачені позивачем гроші. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період 573 дні (з 29.07.2022 по 21.02.2024) із загальної суми заборгованості 753797 грн. Виходячи з вище вказаного, розрахунок 3% річних становить: 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості 35491,94 грн (753797 * 3% річних / 100 * 573/365 = 35491,94). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 01.08.2022 по 31.01.2024 із загальної суми заборгованості 753797 грн. Виходячи з вище вказаного, розрахунок інфляційних витрат становить: Інфляційні витрати з урахуванням індексу інфляції за період з 26.11.2020 по 24.03.2021 з урахуванням індексу інфляції 1.13312697 ((101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) = 1.13312697) становить 97795,93 грн (757797 * 1.13312697 = 851592,93 757797 = 97795,93). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню, а саме 3% річних у сумі 35491,94 грн, інфляційні витрати у сумі 97795,93 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] до\~Димерської селищної\~ради Вишгородського\~району Київської\~області про\~застосування наслідків\~недійсного правочину підлягають задоволенню у розмірі 887048,87 грн, що складається з основної суми 753797 грн, 3% річних 35491,94 грн, інфляційних витрат 97795,93 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції №9330-5660-1346-2139 від 19.01.2024 та платіжної інструкції №9333-9616-9224-2517 від 22.02.2024, позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 8870,49 грн. (а.с. 56, 109) У зв`язку з наведеним, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8870,49 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved