Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У березні 2023 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом представник [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Укргазбанк» про поділ спільного майна подружжя. З позовної заяви вбачається, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. Вказана квартира придбалась за кредитні кошти, які були отримані на підставі кредитного договору № 0294/12/2017/0255 від 26.12.2017 року та договору іпотеки. Фактичні зобов`язання за кредитним договором виконувала позивачка [PERSON] , а тому, позивач вважає, що вказана квартира має бути визнана особистою приватною власністю позивача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 16.05.2023 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2023 року по справі було вирішено питання щодо витребування доказів. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 року було відмовлено [PERSON] у прийняття заяви про визнання позовних вимог. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2023 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року провадження по справі було зупинено. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 року по справі було поновлено провадження. У судове засідання [PERSON] , представник позивачки не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Укргазбанк» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України визначено\~право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.11-12) Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. (а.с.77) Згідно абз. 2 п. 7 Договору купівлі продажу, цей договір вчиняється за письмовою заявою про згоду дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С. 03.06.2016 року за реєстровим номером № 349. (а.с.77 зв) Так, відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С., реєстровий № 10907, [PERSON] , дала згоду своєму чоловіку [PERSON] , на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за гроші, належні їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та на укладання відповідних договорів, додаткових договорів до нього. (а.с.87) Також, судом встановлено, що 26 грудня 2017 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено Договір Іпотеки без оформлення заставної, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. (а.с.24-29), відповідно до якого, Договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 0294/12/2012/0255 від 26.12.2017 року (а.с.31-38). Предметом іпотеки є: нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з 3х житлових кімнат та підсобних приміщень. З копій квитанцій (а.с.40-63) вбачєаться, що [PERSON] сплачувала грошові кошти на рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк» згідно договору № 0294/12/2012/0255 від 26.12.2017 року. З пояснень ПАТ АБ «Укргазбанк», надісланих до суду 09.04.2024 року вбачається, що на цей час зобов`язання за кредитним договором № 0294/12/2017/0255 від 26.12.2017 р. [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) повністю погашені 24.04.2023 р., майнових претензій Банк до останнього не має. (а.с.151) Згідно змісту глав 7 та 8\~Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно із частиною 1\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2\~ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Також, суд зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя\~статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини,\~згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном,\~одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору,\~згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном\~(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)). Згода - одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право.\~Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами;\~(б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин. Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. У\~статті 65 СК України\~передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.\~\~Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.\~Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі\~Верховного\~суду прийнято постанову у справі № 712/3590/22 зазначено, що: вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з\~\~своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду; сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном; згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності; не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Таким чином, враховуючи те, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму спірного майна, суд приходить до висновку що така квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу повному обсязі. Окрім того, з відповіді № 739121 від 14.08.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суду стало відомо, що власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. від 28.04.2024 року, є [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, покладаються на нього, доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed