Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

В грудні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову посилається на те, що між нею та відповідачем 15 жовтня 2016 року був зареєстрований шлюб Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/4054/19 від 23.01.2020 року, шлюб було розірвано. Відповідач, протягом тривалого проміжку часу ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Більше того, відповідач жодного разу навіть не зателефонував своєму синові, жодного разу не бачив його, не привітав з днем народження чи будь- яким іншим святом, не спілкується з ним. Відповідач не цікавиться інтересами дитини, де дитина навчається, які гуртки чи заклади відвідує. У відповідача фактично відсутній "батьківський" інстинкт, інтерес до сина та фактично відповідач самоусунувся від виховання дитини. Для того, щоб хоч якось зобов`язати відповідача виконувати покладені на нього батьківські обов`язки та брати участь в утриманні дитини, нею було подано позовну заяву про стягнення аліментів. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/8519/19 від 21.05.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 25.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно рішення суду відповідачем в добровільному порядку не виконувалася. З приводу цього Корабельним ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ МЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання рішення суду (стягнення аліментів). Однак, Відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим у нього вже утворилася значна заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку з швидким фізичним та розумовим розвитком дитина потребує додаткових витрат на одяг, взуття, навчальне та канцелярське приладдя, підручники та іграшки. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивачка не в змозі самостійно утримувати сина та повністю забезпечити необхідні витрати на його потреби. Понесені мною додаткові витрати складають: 342 гривні. Таким чином відповідач повинен сплатити половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що становить 171 грн. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, отримує заробітну плату, інших осіб (в тому числі дітей) на затриманні не має. Аліментів нікому не сплачує. Отже, відповідач має можливість оплатити половину додаткових на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з врахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів додається), посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання та фінансового забезпечення сина вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному моєму утриманні. Фактично Відповідач самоусунувся від виховання та забезпечення дитини. У зв`язку з чим, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату , час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують його заперечення проти позову, до суду не надав. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бучанської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності їх представника суду не надавав. Суд, дослідивши доводи сторони позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2017 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14). Згідно рішення Ірпінського міського суду від 23 січня 2020 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Ірпінського міського суду від 21 травня 2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 25.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 25.10.2019 року по 31.07.2023 року борг [PERSON] зі сплати аліментів становить 124 077,47 грн. Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 955 від 16 листопада 2021 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносного його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ( а.с.20-22). Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 03 жовтня 2018 року № 0000627537, № 0000627556 [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с.12,16). За листом - характеристикою ТОВ « Клуб естетики та інтелекту « КВІТЕНЬ» вих. № 1 від 03 лютого 2022 року [PERSON] відвідує Клуб КЕІ» КВІТЕНЬ» , групу « Незабудки» з 15.02.2021 року. Батько дитини [PERSON] у Клубі на батьківських зборах та родинних святах ніколи не був присутній. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог, щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, зазначені позивачем витрати, пов`язані з купівлею дитині солодощів та іграшки, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Зазначені витрати покриваються коштами, які отримує одержувач аліментів. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи те, що понесені позивачкою додаткові витрати у розмірі 342,00 грн (покупка дитині вафель , цукерок та музичної іграшки, згідно фіскального чеку доданого на підтвердження додаткових витрат), не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial