Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні\~вимоги обгрунтовує\~тим,\~що \~з 03\~березня 2023\~ року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Дітей від шлюбу у сторін немає. Ще до укладення шлюбу у неї виявлено захворювання, через яке встановлено інвалідність ІІІ групи загального захворювання, про що відповідачу було відомо. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої складає 2980,00 грн. на місяць. Розмір призначеної їй пенсії не забезпечує встановленого законом прожиткового мінімуму. Інших видів доходу остання не має, а чоловік відмовляється давати їй гроші, мотивуючи це тим, що він їх самостійно заробляє і вони йому потрібні в повному розмірі, на його витрати та потреби. У зв`язку із складним матеріальним становищем, [PERSON] \~ потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Крім того, остання зазначила, що має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, [PERSON] потребує додаткових витрат на лікування, пов"язаних з інвалідністю. Так, тільки у 2024 році позивачка двічі перебувала на стаціонарному лікуванні, а саме у терапевтичному відділенні №2 КЗР «Володимирецька багатопрофільна лікарня» з 25.01.2024 по 01.02.2024 та в обласному ревматологічному центрі КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР з 10.04.2024 по 18.04.2024. Відповідач не брав участі у витратах, пов`язаних з її лікуванням. Зазначає, що потребує систематичного профілактичного лікування. З врахуванням викладеного, просила ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно. Вказаний позов надійшов до суду 26 червня 2024 року Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав: Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2023 року, який зареєстрований Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №77, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ №899867, [PERSON] , [INFO] , встановлено повторно інвалідність ІІІ групи загального захворювання з 28 вересня 2022 року Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №286055, [PERSON] , [INFO] продовжено інвалідність до 01 жовтня 2024 року. Висновок про умови та характер праці\~ - протипоказана важка фізична праця в неблагоприємних метеорологічних умовах, з постійним перебуванням на ногах. Рекомендовано лікування в ендокринолога, ревматолога. Стаціонарне, санаторно-курортне лікування Тобто інвалідність (непрацездатність), як медичний висновок, позивачці встановлена ще до її одруження із відповідачем, про що останньому було відомо, доказів та доводів протилежного останній не наводить. Згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] у 2024 році двічі перебувала на стаціонарному лікуванні, а саме: у терапевтичному відділенні №2 КЗР «Володимирецька багатопрофільна лікарня» з 25.01.2024 по 01.02.2024 та в обласному ревматологічному центрі КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР з 10.04.2024 по 18.04.2024. Потребує спостереження і лікування в ревматолога, ендокринолога, продовження медикаментозного лікування. Відповідно до довідки про доходи №0719 7276 3358 1718 від 19.06.2024, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, [PERSON] отримую пенсію по інвалідності, розмір якої складає 2980,00 грн. Інших доходів [PERSON] , не отримує, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 28.05.2024. [PERSON] має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Народження дітей зареєстровано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Державної допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» остання не отримує, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації №06-35-1319 від 30.05.2024 року, оскільки в сукупний дохід при призначенні допомоги включається грошове забезпечення відповідача. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 18/13/04-325/24 від 28.05.2024 , виданої Сарненською міською радою, в житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються\~главою 9 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання(аліменти)має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 1, ч.\~4\~ст. 75 СК України). У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1)його непрацездатність; 2)потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 79 СК України,\~аліменти присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня подання\~позовної заяви.\~Якщо один\~із подружжя\~одержує аліменти\~у зв`язку\~з інвалідністю,\~сплата аліментів\~триває протягом\~строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Частинами 1 і 3\~ст. 80 СК України\~передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму. Крім того, умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, який узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, а також підтриманий у практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 401/1222/18. Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст.12\~ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»,\~\~визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня для осіб, які втратили працездатність - 2361 гривня.. Беззаперечним, як зазначалося вище є те, що розмір пенсії позивачки за період з липня 2023 по лютий 2024 року становив 2760 грн. щомісячно, з березня 2024 по червень 2024 року - 2980 грн., щомісячно. Тобто розмір отриманої позивачкою соціальної пенсії відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Отже, судом встановлено, що позивачка отримує соціальну пенсію, яка прирівняна до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Зокрема, безумовним, на переконання суду, і є те, що з врахуванням встановлених позивачці [PERSON] медичних діагнозів та рекомендацій, остання несе постійні та систематичні витрати для підтримки свого стану здоров`я на відповідному рівні, при цьому наявна медична документація дає підстави для висновку, що такі витрати позивачка нестиме й надалі. У контексті зазначеного та відповідних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позивачка має право на утримання, оскільки незважаючи на те, що правова підстава (інвалідність) виникла у неї не за час шлюбу, відповідне право вона може реалізувати виключно після укладення шлюбу, тобто набуття статусу дружини, при цьому остання потребує матеріальної допомоги і її чоловік, який знав про її захворювання та можливі наслідки, може таку допомогу надавати, протилежного судом не встановлено. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, отримує дохід (перебуває на військовій службі). Дані висновки суду відповідачем не спростовано. В свою чергу, у розумінні положень частини четвертої статті 75\~СК України\~один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності інвалідності безумовним є те, що така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1)подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2)непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; 3)непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4)одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 24 червня 2021 року, справа № 759/6629/19. У цій же постанові касаційний суд зазначив, що у частині 4 статті 75\~СК України не передбачено можливості визнання особою з інвалідністю такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо її пенсія забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум. Таким чином, касаційний суд дійшов висновку, що приписи частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3,8 та 48 Конституції України, тому її не застосував. При цьому суд зазначив, що зміст частини четвертої статті 75\~СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Згідно із частинами першою, другою статті 77\~СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18). Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом\~України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції). Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція). Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права. Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом. Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції). Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права. Поряд з цим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість та необхідність лікування [PERSON] безумовно впливає на право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституції України, а обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права). Крім цього, позивачка знаходиться у постійному виборі між лікуванням та утриманням своїх неповнолітніх дітей, достатнім харчуванням, що прямо порушує принцип верховенства права щодо визнання в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю, утвердження і забезпечення прав і свобод якої є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). З врахуванням наведеного, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, якій встановлена третя група інвалідності та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу, однак вважає недоведеними вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі частки від щомісячного доходу відповідача, тому приходить висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1/8 частки від щомісячного його доходу. Наведене, на переконання суду, дасть змогу краще почуватися [PERSON] матеріально для забезпечення необхідного лікування та оздоровлення. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: partial