Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

09 лютого 2024 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позову зазначено, що з березня 2023 року чотири рази відбулося залиття квартири [ADDRESS] , власником якої на праві спільної сумісної власності є позивачка, з квартири поверхом вище, а саме квартири [ADDRESS] , власником якої є відповідач, про що було складено відповідні акти. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1420-11 від 15 січня 2024 року внаслідок залиття квартири матеріальний збиток складає 33 661 грн. Крім того, такими діями відповідача позивачці заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 10\~000 грн. За таких обставин, позивачка просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 33 661 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також судові витрати по справі. (а.с.1-8) Після надходження з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.94), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.95) Судове засідання 01 квітня 2024 року не відбулося через перебування судді у відпустці. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 25 квітня 2024 року. (а.с.105) В судове засідання 25 квітня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 травня 2024 року. (а.с.113) 15 травня 2024 року від представника позивачки надійшло клопотання про долучення доказів. (а.с.118-119) В судовому засіданні 16 травня 2024 року за участю представника позивачки та відповідача було ухвалено долучити докази до матеріалів справи, розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку сторін по справі щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 11 червня 2024 року. (а.с.123-124) 07 червня 2024 року від відповідача надійшли клопотання про залучення третьої особи та про виклик свідків. (а.с.а.с.127, 128) В судовому засіданні 11 червня 2024 року за участю представника позивачки та відповідача було ухвалено відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків, задовольнити клопотання відповідача та залучити до участі у справі третю особу без самостійних вимог, у зв`язку з чим оголосити перерву до 06 серпня 2024 року. (а.с.133) В судове засідання 06 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 05 вересня 2024 року. (а.с.140) 05 вересня 2024 року за участю представника позивачки та відповідача було ухвалено відмовити у задоволенні клопотання відповідача про обов`язкову участь позивачки в судовому засіданні та завершено розгляд справи по суті. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві та просила її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Третя особа без самостійних вимог КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки, яка згідно рекомендованого повідомлення отримана представником третьої особи. (а.с.136) Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18 листопада\~1998 року. (а.с.14) Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.15-16) З актів про залиття квартири [ADDRESS] від 31.10.2023 р., 08.11.2023 р. та 28.11.2023 р., складених комісією КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, вбачається, що вони складені про те, що 26.10.2023 р., 05.11.2023 р. та 22.11.2023 р. були зафіксовані сліди залиття у ванній кімнаті. Причина залиття не відома, так як не має доступу до вище розташованої квартири [ADDRESS] . (а.с.а.с.21, 23, [ADDRESS] ) Згідно акту про залиття квартири [ADDRESS] від 04 квітня 2023 року, складеного комісією КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, вбачається, що акт складено про те, що квартира [ADDRESS] була залита. Причиною разового залиття стало протікання внутрішньоквартирної розводки мереж холодного водопостачання в приміщенні квартири [ADDRESS] . (а.с.20) Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1420-11 від 15 січня 2024 року матеріальна шкода заподіяна внаслідок залиття: 18.03.2023, 26.10.2023, 05.11.2023, 22.11.2023, квартири [ADDRESS] становить 33 661 грн. (а.с.27-75) Таким чином, судом встановлено і визнається сторонами по справі, що 18.03.2023 р., 26.10.2023 р., 05.11.2023 р. та 22.11.2023 р. відбулися залиття квартири [ADDRESS] , співвласником якої є позивачка. Частинами 1, 2 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до вимог ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст.ст.319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить. Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина у заподіянні шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження факту залиття квартири позивачкою надано акти про залиття від 31.10.2023 р., 08.11.2023 р. та 28.11.2023 р., з яких встановлено, що дійсно відбулося залиття квартири позивачки, однак причина залиття не відома. Також, на підтвердження факту залиття та наявності вини відповідача у залитті квартири позивачки, останньою було надано акт про залиття від 04 квітня 2023 року, складений комісією КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, відповідно до якого в якості причини затоплення вказано: протікання внутрішньоквартирної розводки мереж холодного водопостачання в приміщенні квартири [ADDRESS] . За змістом зазначеного акту вбачається, що комісією не було проведено огляд квартири поверхом вище, а саме квартири [ADDRESS] , на предмет можливого витоку води із цієї квартири. Відтак, на думку суду, даний акт має лише припущення, щодо можливого витоку води із джерела, що знаходиться в вище розташованій квартирі [ADDRESS] , але не констатує такий факт, оскільки у комісії був відсутній доступ до цієї квартири. Відповідно до п.п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом № 76 від 17.05.2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток № 4). За змістом додатку № 4 Правил, який визначає форму акту про залиття, в такому акті зазначається наслідки та причини залиття квартири, висновки комісії, з актом ознайомлюються мешканці квартир, вказаний акт затверджується начальником ЖКП. Із змісту акту від 04 квітня 2023 року вбачається, що він фактично не відповідає вимогам п.п.2.3.6 та додатку № 4 Правил, так як власник квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] , із змістом вказаного документа не був ознайомлений, про що свідчить відсутність його підпису в акті; не зазначено висновки комісії за наслідками обстеження. Доказів направлення цього акту на адресу відповідача до справи не надано. Зі змісту акту не можливо встановити, яким саме чином комісія встановила, що причиною залиття квартири стало протікання внутрішньоквартирної розводки мереж холодного водопостачання в приміщенні квартири відповідача, при чому саме в тій частині, що належить до зони відповідальності відповідача, а не загальнобудинкової мережі водопостачання чи водовідведення. Отже, в даному випадку, наданий позивачкою акт від 04 квітня 2023 року, не може бути належним і достовірним доказом по справі, який би підтвердив факт заподіяння позивачці шкоди саме через протиправні дії або бездіяльність відповідача. Наданий позивачкою акт залиття житлового приміщення від 20 березня 2023 року, складений самою позивачкою у присутності трьох свідків, які є сусідами позивачки, також не може бути належним і допустимим доказом по справі, оскільки він не відповідає вимогам п.п.2.3.6 та додатку № 4 Правил. Інших доказів у підтвердження вини відповідача у заподіянні позивачці майнової школи суду не надано. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). А тому, виходячи з вищенаведеного, враховуючи підстави та обґрунтування позовних вимоги, заперечення відповідача, досліджені докази надані сторонами, судом встановлено відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність факту заподіяння шкоди позивачці з вини відповідача, а також, що між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та як наслідок відсутності підстав для їх задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed