Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача Органу опіки та піклування Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] проживав спільно з відповідачкою - [PERSON] при цьому не перебуваючи у шлюбі. [INFO] у сторін народилась спільна дитина: [PERSON] про, що 10.05.2017 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 02.Через непорозуміння, постійні сварки, різні погляди на сімейне життя з відповідачкою сторони припинили спільне проживання, починаючи з 2021 року. Дитина залишилася проживати з матір`ю, але вона байдуже ставилася до своїх батьківських обов`язків. Розуміючи, що ситуація, яка склалася є неприпустимою позивач вирішив забрати сина до себе, Відповідачка не заперечувала. З березня 2023 року син проживає разом з позивачем. Заявник намагається максимально забезпечувати всі потреби сина, займається його вихованням, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб син отримував відповідне для його віку та потреб харчування, піклується про стан здоров`я дитини. З вересня 2023 року дитина навчається в гімназії с. Слобідка, Хмільницького району, Вінницької області. Умови проживання відповідають повноцінному проживанню та вихованню малолітньої дитини. Відповідачка участі у вихованні сина не приймає, не спілкується із сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, коли цього потребує дитина, не створює умов для проживання та розвитку дитини, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і свідомо ними нехтує, повністю відсутня у житті сина. Відповідачка навчанням та вихованням сина не цікавиться, жодного разу не була в закладі освіти про, що свідчить характеристика гімназії с. Слобідка. Враховуючи те, що відповідачка по справі маючи інформацію стосовно місця перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з нею та прийманні участі у вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на матір Законом.05.02.2024 року позивач отримав Висновок № 4 комісії з питань захисту прав дитини виконкому Іванівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 2001 р.н. відносно [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву про слухання справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує, змін та доповнень немає. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області в особі Кулика М. надали суду заяву про розгляд справу їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задоволити. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи від 15.08.2024 року, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] проживав спільно з [PERSON] при цьому не перебуваючи у шлюбі. Даний факт сторонами оспорений не був. [INFO] у сторін народилась спільна дитина: [PERSON] про, що 10.05.2017 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 02 (а.с.6, 7-8). Відповідно до довідки-характеристики № 211 від 30.01.2024 року, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , компрометуючими даними сільська рада не володіє (а.с.9) З вересня 2023 року дитина [PERSON] навчається в гімназії с. Слобідка, Хмільницького району, Вінницької області; дитина характеризується позитивно, хлопчик бере активну участь в життя класу; батько бере активну участь у житті класу та організовує правильне проведення часу дитини, несе повну відповідальність як моральну та матеріальну; мати життям дитини не цікавиться з сім`єю не проживає, в розмові дитини з психологом - маму не вважає членом сім`ї та для нього мами не існує (а.с.10). З довідки № 199 від 29.01.2024 року дитина [PERSON] [INFO] перебуває на повному утриманні батька [PERSON] [INFO] (а.с.11). Позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , до складу сім`ї входить його батько, мати 2 сестри та син (а.с.12). Дитина [PERSON] 2017 р.н. знаходиться під наглядом Іванівської АЗПСМ, за медичною допомогою звертається виключно в присутності батька, з 2023 року мати жодного разу не з`являлася, що підтверджується довідкою № 17 від 02.02.2024 року (а.с. 14). Умови проживання відповідають повноцінному проживанню та вихованню малолітньої дитини. Відповідачка участі у вихованні сина не приймає, не спілкується із сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, коли цього потребує дитина, не створює умов для проживання та розвитку дитини, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і свідомо ними нехтує, повністю відсутня у житті сина. Відповідачка навчанням та вихованням сина не цікавиться, жодного разу не була в закладі освіти про, що свідчить характеристика гімназії с. Слобідка. 05.02.2024 року [PERSON] отримав Висновок № 4 комісії з питань захисту прав дитини виконкому Іванівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 2001 р.н. відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідачка [PERSON] свідомо виявила бажання відмовитися та самоусунутися від дитини [PERSON] [INFO] , не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров`я та моральний дух. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що мати-відповідач по справі, свідомо ухилилася від дитини [PERSON] не забезпечує його матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дитини, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Відтак з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати на користь держави в розмірі 1 211,20 грн, від сплати яких звільнений позивач при подачі позову до суду (позовна вимога про стягнення аліментів), а також з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1 211,20 грн, сплачених ним при подачі позовної заяви, щодо вимоги про позбавлення батьківських прав. За ч. 3 ст. 166 СК України, визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку та за станом свого здоров`я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що ним спростовано не було. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, в зв`язку з чим він підлягає до задоволення. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання дитини, а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду - 09.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: approved