Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

05.01.2024 позивачка через адвоката Прокоф`єва Б.І. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану недієздатною особою внаслідок пошкодження автомобіля, у розмірі 8\~248,08 грн, та понесені судові витрати в сумі 8 500,00 грн. Указану справу автоматизованою системою документообігу суду було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Требух Н.В. Ухвалою судді від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі; встановлено сторонам строк для подачі суду заяв по суті справи, визначених частиною другою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.02.2024. 28.02.2024 розгляд справи відкладено на 29.03.2024, у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 21.03.2024 суддю Требух Н.В. звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.03.2024. На підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.04.2024 справу прийнято до провадження судді Супруна О.П. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.05.2024. 15.05.2024 розгляд справи відкладено на 12.06.2024, у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 12.06.2024 розгляд справи відкладено на 10.07.2024, у зв`язку з клопотанням представника позивачки. 10.07.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.07.2024. 18.07.2024 продовжено перерву у судовому засіданні до 25.07.2024 у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 25.07.2024 продовжено перерву у судовому засіданні до 15.08.2024 у зв`язку з клопотанням представника відповідачки. 15.08.2024 у судовому засіданні продовжено перерву до 21.08.2024. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідачки позов не визнав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 22.08.2023 було пошкоджено припаркований біля будинку [ADDRESS] автомобіль марки «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). Указаний автомобіль був пошкоджений сусідом [PERSON] шляхом кидання каміння, у зв`язку з чим чоловіком позивачки було викликано поліцію. Як убачається з довідки дільничного офіцера поліції ВП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 19.09.2023 № 100955, при виїзді на місце події наряду патрульної поліції було виявлено [PERSON] , який повідомив, що сусід [PERSON] , який має синдром дауна, кинув камінь в його припаркований автомобіль марки «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , чим пошкодив лакофарбове покриття. Із даного приводу з опікуном [PERSON] проведено профілактичну бесіду роз`яснювального характеру. Для відшкодування збитків рекомендовано звернутися до суду (а.с. 12). Позивачка вважає, що неправомірними діями недієздатного [PERSON] їй було завдано матеріальну шкоду, у зв`язку з чим його опікун [PERSON] , як особа, яка згідно закону зобов`язана забезпечувати догляд за підопічним та дбати про його виховання, повинна відшкодувати завдану позивачці шкоду внаслідок пошкодження автомобіля. Згідно рішення виконавчого комітету Деснянської районної ради № 106 від 27.05.2022 [PERSON] призначена опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO] , про що свідчить посвідчення № [NUMBER] (2002) (а.с. 60). Із висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 21.10.2023 № 258 убачається, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля легкового «Volkswagen - Passat», реєстраційний № [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих від протиправних дій сторонніх осіб 22.08.2023, з урахуванням суми ПДВ 20% 1\~374,68 грн у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки 22.08.2023, складає 8\~248,08 грн (а.с. 13-18). Окрім того, позивачкою сплачено 1 500,00 грн ФОП [PERSON] за проведення автотоварознавчого дослідження № 258, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3267295390.1 (а.с. 26). Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Недієздатною є фізична особа, яка визнана такою судом в порядку статті 39 ЦК України, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.\~Недієздатні особи є неделіктоздатними, тобто не несуть відповідальності за шкоду, завдану ними після визнання їх недієздатними. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною особою, несе її опікун або заклад, який зобов`язаний здійснювати нагляд за такою особою (психіатричні лікарні, спеціалізовані інтернати тощо), якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Під виною опікунів та відповідних закладів розуміється нездійснення ними належного нагляду за недієздатним під час завдання ним шкоди. Оскільки опікун та відповідна організація несуть відповідальність за свою вину, їх обов`язок по відшкодуванню шкоди не припиняється в разі наступного поновлення цивільної дієздатності завдавача шкоди (ст. 42 ЦК України). Вони також не мають права звертатися до недієздатної особи з регресними вимогами. Із викладеного вбачається, що саме відповідачка, як опікун недієздатного [PERSON] , є тією особою, на яку може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди, завданої позивачці. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2023 № у справі № 291/1352/20). Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивачка повідомила, що 22.08.2023 особисто бачила з вікна своєї квартири, як [PERSON] кинув по її автомобілю камінь сірого кольору. Інші свідки стояли десь за 5-10 м від автомобіля і чітко бачили дану подію. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що 22.08.2023, приблизно о 17.00 год., бачили, як хлопець, який за виглядом має симптоми синдрому [PERSON] , влучив каменем у заднє праве крило автомобіля позивачки, яка знаходилася у квартирі та через вікно попросила їх залишитися для підтвердження даної події. Також свідки у судовому засіданні впізнали [PERSON] . Відповідачка у ході судового розгляду не спростувала доводів позивачки та не довела, що пошкодження майна останньої сталося не з її вини. Отже, суд доходить висновку, що позивачка має право на відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої нею доведений, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~про відшкодування\~шкоди,\~завданої недієздатною\~особою, належить задовольнити. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зробила висновок, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Отже, підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних із залученням експерта, який здійснив оцінку розміру завданих збитків, у сумі\~1 500,00 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано: ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги; копію договору № 52/53 про надання правової допомоги від 18.10.2023; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 04.01.2024; оригінал квитанції від 04.01.2024 № 091339 про оплату [PERSON] послуг адвоката Прокоф`єва Б.І. у розмірі 7\~000,00 грн (а.с. 27-29, 31). Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідачки щодо розміру витрат на правничу допомогу, поведінку її представника під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, витрати підлягають компенсації у визначеному позивачкою та адвокатом розмірі. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved