Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коломацького районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] , в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою 18 березня 2021 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 29. В обґрунтування заявленої вимоги позивач вказав, що 18 березня 2021 року між ним та відповідачкою укладений шлюб, а ще до його укладення [INFO] у нього із відповідачкою народилася спільна дитина [PERSON] , який проживає разом із відповідачкою та знаходиться на її повному утриманні. Також, [PERSON] зазначив, що він із [PERSON] спільно не проживає, подружні стосунки із нею не підтримує, і у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між подружжям, різними поглядами на життя і втрату почуття любові сім`я фактично розпалася, а шлюб носить лише формальний характер. З огляду на вказані вище обставини, а також вважаючи, що збереження сім`ї та подальше спільне життя із відповідачкою є неможливими, позаяк це суперечить його інтересам, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 04 червня 2024 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні. 10 червня 2024 року відповідачкою до суду подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] висловила своє бажання зберегти сім`ю, з огляду на що просила суд зупинити провадження у справі та призначити подружжю строк для примирення строком шість місяців, а також просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Позивач не скористався своїм правом передбаченим статтею 179 ЦПК України та відповіді на відзив до суду не подав. Ухвалою постановленою Коломацьким районним судом Харківської області 27 червня 2024 року, сторонам надано строк для примирення тривалістю два місяці, у зв`язку із чим провадження у справі зупинялося. 28 серпня 2024 року Коломацьким районним судом Харківської області за правилами, визначеними ч.1 ст. 254 ЦПК України, постановлено ухвалу, якою провадження у справі поновлено і справу призначено до судового розгляду. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Будучи належним\~\~чином повідомленим\~\~про\~ дату,\~час\~і місце\~розгляду \~справи\~ (а.с. 35, 40)\~позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому 27 червня 2024 року ним до суду подано заяву за вх.№1092/01-51/24 (а.с. 33), в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином та своєчасно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 34, 41) у судове засідання також не з`явилася, при цьому 29 серпня 2024 року нею до канцелярії суду подано заяву за вх. №1463/01-51/24 (а.с. 42), в якій відповідачка повідомила суд, що вона не заперечує проти задоволення позову, а також просила розгляд справи провести за її відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи, викладені позивачем у позові, а також письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 березня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що 18 березня 2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження залишено « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 29 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 2018 року Коломацькою селищною радою Коломацького району Харківської області, [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.8). Сімейне життя у сторін не склалося, подружніх стосунків вони не підтримують, разом не проживають, спільного домашнього господарства не ведуть. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав, якими обґрунтований позов, суд виходить з наступного. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд керується вимогами чинного законодавства України щодо добровільності шлюбу як однієї із основних його засад, розуміючи поняття шлюбу в контексті сімейного союзу, де слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та його добровільний характер. При цьому суд зазначає, що шлюб припиняється шляхом його розірвання внаслідок стійкого розладу подружніх стосунків шляхом реалізації права одним із подружжя на пред`явлення відповідного позову. Повага до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потребує прояву іншим із подружжя власної гідності та самоповаги. З огляду на те, що позивач, не маючи наміру зберегти шлюб із відповідачем, скористався своїм гарантованим правом та звернувся до суду із відповідним позовом про розірвання шлюбу й наполіг на його задоволенні, взявши до уваги ту обставину, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим існують визначені законом підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що, з врахуванням висловленого позивачем наміру та бажання самостійно понести витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, такі витрати суд покладає на нього та не стягує їх із відповідачки на користь позивача, позаяк це не суперечить принципу диспозитивності. На підставі зазначеного та

Outcome: approved