Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та заперечень відповідача. 1. 20.11.2023 року [PERSON] (далі позивач та/або позичальник, заставодержатель), в особі представника, звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач та/або позичальник) з вимогами про стягнення заставленого майна та суми сплаченого судового збору. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 30.06.2021 року між позивачем, який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач, строком до 01.03.2022 року, передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 1786842,00 гривні, що в еквіваленті складає 65750,00 доларів США згідно офіційного курсу Нацбанку України станом на день укладення Договору позики. Договором позики передбачалося повернення всієї суми позики, яке мало вчинятися щомісячно за графіком з 01.08.2021 року по 01.03.2022 рік. Також, 30.06.2021 року між ТОВ «САДКОРН» (далі заставодавець), в особі директора [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] , та [PERSON] , від імені якої діяв позивач, укладено Договір застави, відповідно до умов якого, предметом застави є пакувальна машина ULMA TFS 200, що належить заставодавцеві на праві приватної власності. Оскільки відповідач уникає зустрічей з позивачем, не виходить на зв`язок та не погашає борги, на думку представника позивача, стягнення у судовому порядку предмета застави, а саме: пакувальної машини ULMA TFS 200, може реально забезпечити виконання зобов`язання. У зв`язку з вищевикладеним у позивача, в особі представника, виникло право звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явився, але представником надано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на заявлених вимогах наполягав в повному обсязі, просив задовольнити. (а.с. 33-34, 40-41) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 року цивільна справа № 496/7965/23 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 16) 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 29.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків. (а.с. 17-18) 7. 04.12.2023 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд», від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. (а.с. 19-20) 8. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 13 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 26-27) 10. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 31 липня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. (а.с. 38) 12. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 32) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 39), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а від сторони позивача заперечень проти проведення заочного розгляду справи не надходило, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 13. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 14. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 15. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 16. Судом встановлено, що 30.06.2021 року між позивачем, який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , та відповідачем укладено Договір позики, який посвідчено Борисовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1029. (а.с. 9-10) 17. 30.06.2021 року між ТОВ «САДКОРН», в особі директора Садовника С.М., та [PERSON] , в особі позивача, укладено Договір застави пакувальної машини ULMA TFS 200, який посвідчено Борисовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1030. (а.с. 11-14). 18. 30.06.2021 року ТОВ «САДКОРН», в особі директора Садовника С.М., було передано ТОВ «Агро ЛТД» на відповідальне зберігання пакувальну машину ULMA TFS 200, з правом використання, що підтверджується копією Договору відповідального зберігання з правом використання від 30.06.2021 року (а.с. 6-7) та копією Акту № 1 приймання-передачі від 30.06.2021 року (а.с. 8). ІV. Оцінка Суду. 19. Пункт 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. 20. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 21. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 22. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 23. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). 24. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 25. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 26. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 27. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 28. Як вбачається зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 29. Згідно ч. 1 ст.\~546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 30. Відповідно до ч. 1 статті 16\~Закону України\~«Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. 31. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням ст. 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. 32. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 33. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. 34. Як випливає зі змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. 35. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. 36. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. 37. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. 38. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 39. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 40. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 41. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 42. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 43. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. 44. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. 45. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. 46. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. 47. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. 48. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. 49. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Жодних клопотань, заяв щодо заміни сторони відповідача та/або залучення співвідповідача по справі від позивача не надходило. 50. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. 51. Як вбачається з матеріалів справи власником та заставодавцем пакувальної машини є ТОВ «САДКОРН», яке на зазначено позивачем як відповідач/співвідповідач, в той час як позивач просить стягнути заставлене майно. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] не може одноособово виступати належним відповідачем у даному спорі. 52. Окрім того, 25.10.2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22 (ЄДРСРУ № 106940414) досліджував питання щодо визначення належного позивача. 53. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 54. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. 55. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. 56. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. 57. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позикодавцем за Договором позики, посвідченим 30.06.2021 року Борисовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за № 1029, а також заставодержателем за Договором застави, посвідченим 30.06.2021 року Борисовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за № 1030, є [PERSON] , від імені якої та в чиїх інтересах діяв [PERSON] . 58. Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, позичальника та заставодержателя. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року зі справи № 1-23-32/135-08-4825. 59. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 року у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17). 60. Таким чином, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, п. 7.17), від 08.10.2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, п. 8.9). 61. Отже, позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 62. На підставі ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed