Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, який 15.11.2011 між ними розірвано. У даному шлюбі [INFO] в них народився син [PERSON] , на утримання якого позивач сплачує аліменти в розмірі частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку складає 2833 грн, а 50%, передбачених ст.182 СК, - 1416,50 грн. Наразі позивач є військовослужбовцем і розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина складає 21432,99 грн щомісячно, що перевищує реальні потреби дитини відповідного віку та заробітну плату по України, розмір якої становить 6700,00 грн. Заборгованість по аліментам у позивача відсутня. 21.01.2021 позивачем укладено шлюб з [PERSON] , у якому вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дружина позивача перебуває у декретній відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми, тому також перебуває на утриманні позивача до досягнення дітьми трирічного віку. Позивач разом з родиною перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Вони не мають власного житла, у зв`язку з чим винаймають його, розмір орендної плати складає 16000,00 грн. У зв`язку з тим, що на утриманні позивача перебуває дружина та троє дітей, він винаймає житло, що призвело до зміни його фінансового становища, представник позивача просить зменшити розмір аліментів, що утримуються з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 12.12.2023 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що наразі становить 1598 грн, однак зазначена сума є об`єктивно замалою; доводи позивача про середню заробітну плату та мінімальний її розмір не має жодного відношення до призначення аліментів від частки доходу відповідача; встановлений законом гарантований розмір аліментів становить частину заробітку платника аліментів і ніяк не може становити 1/10 частину в даному випадку; зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів; у неповнолітнього [PERSON] наявний біологічний батько, який має його утримувати, рішення про його усиновлення позивачем матеріали справи не містять; проживання малолітнього сина [PERSON] разом з позивачем, орендування позивачем житла, погіршення матеріального або сімейного стану, здоров`я не підтверджено належними та допустимими доказами; просив також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою від 28 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона не погодилась з викладеними в ньому обставинами та їх правовою оцінкою, зазначивши, що представник відповідача посилається на норму, яка визначена для судового наказу, тоді як стягнення аліментів з позивача здійснюються на підставі виконавчого листа, виданого рішенням суду; позивач має статус багатодітної сім`ї, що підтверджує зміну його сімейного становища та збільшення витрат; позивач та його родина, разом з малолітнім сином [PERSON] , проживають в будинку, який винаймає позивач, так як новонароджена дитина не може проживати окремо від матері; зміна прізвища та по батькові дитини [PERSON] відбулась на підставі рішення суду; витрати відповідача на правову допомогу є необґрунтовано завищеними, просила позов задовольнити. Від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, що матеріальний стан позивача не погіршився, а покращився, що вбачається з відомостей про його доходи, доказів протилежного матеріали справи не містять; відсутні підтвердження перебування дружини позивача у декретній відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та перебування дітей та дружини виключно на його утриманні; за пошуком на сайті «Судова влада» рішення про усиновлення не знайдено; розмір правової допомоги, яку просить стягнути відповідача, відповідає даній категорії справи, у зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати на оплату правової допомоги. Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні в ній докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується представниками сторін у справі, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.2010. Згідно копії постанови про прийняття виконавчого провадження від 09.01.2020 на примусовому виконанні в Замостянському ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного МРУ МЮ (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист № 2036/2-2025/2011, виданий 17.01.2012 Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2011 і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 07.04.2015. Має постійний дохід, що представником позивача не заперечується. Згідно копії довідки фінансового управління Генерального штабу ЗСУ № 305/723 від 06.11.2023 з грошового забезпечення позивача в період з травня 2023 року по жовтень 2023 року стягнуто аліменти в загальному розмірі 118827,38 грн. 21.01.2021 позивач уклав шлюб з [PERSON] , якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2021. [INFO] у позивача народився син [PERSON] , що підтверджується копією виписки з свідоцтва про народження від [INFO] . [INFO] у позивача народився син [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.09.2023. Позивач разом з родиною, а саме: дружиною [PERSON] та дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають у садівницькому товаристві «Арсеналець-1» за адресою: м. Київ, Дніпровський район, Русанівські Сади, вул. Садова, буд.32, ділянка 56, що підтверджується копією довідки голови правління СТ «Арсеналць-1» Смирнова М.М. № 88 від 28.05.2024. Родина є багатодітною сім`єю, про що свідчить копія посвідчення батьків багатодітної сім`ї УСЗН Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2023 серії [NUMBER] . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, якi стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на зміну свого сімейного становища та збільшення витрат, що пов`язано з укладенням шлюбу, в якому в нього народилося двоє дітей, та утриманням родини, яка має статус багатодітної сім`ї, що підтверджується копією посвідчення УСЗН Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2023 серії [NUMBER] . Доводи представника відповідача про те, що народження дітей у позивача не впливає на його матеріальне становище, суперечать фактичним обставинам справи. Оскільки необхідність утримання ще трьох дітей безумовно свідчить про зміну матеріального становища платника аліментів та погіршення його майнового стану. При визначенні розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх малолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання. З урахуванням наявності на утриманні позивача трьох дітей, необхідним і достатнім розміром аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , для забезпечення гармонійного розвитку дитини є 1/8 частина від всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, розмір якої, в свою чергу, враховуючи доходи позивача, буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, обов`язок утримувати дитину покладений на обох батьків. Посилання представника відповідача на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь відповідача з позивача на утримання їх сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану і необхідності зменшення їх розміру, - спростовуються вимогами закону та фактичними обставинами справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 1-3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача вище перелічені докази на підтвердження понесених позивачем витрат до суду не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Представником відповідача на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги в цивільному провадженні від 18.01.2024 та додатку до нього, копію акту виконаних робіт від 20.01.2024, копію довідки про оплату юридичних послуг та копію товарного чеку від 18.01.2024, згідно з якими сума правової допомоги становить 10000,00 грн, 2000,00 грн з яких підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial