Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 22.07.1972 року між її батьком [PERSON] , 1939р.н. та її матір`ю [PERSON] , 1949р.н. було укладено шлюб, який зареєстровано Ятвягівською сільською Радою Мостиського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 22.07.1972 року вчинено відповідний актовий запис за №7. Зазначає, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] входив до складу колишнього колгоспного двору, а тому право власності на нього не виготовлялося. Випискою з погосподарської книги [ADDRESS] , виданою старостою №3 Мостиської міської ради Львівської області 05.01.2023р. за №2-18-04 підтверджено, що згідно записів з погосподарської книги №1 за 1991-1995 роки, що знаходиться в архіві Мостиської міської ради Львівської області щодо житлового будинку [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року головою даного домогосподарства був [PERSON] , а членами сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дане також підтверджується записами з погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки, що знаходиться в архіві Мостиської міської ради Львівської області щодо житлового будинку [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , станом на 01.04.1988 року. Таким чином, кожна із зазначених осіб станом на 15.04.1991 року володіла часткою в розмірі 1/5. Покликається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2017 року. На момент смерті матері в цьому будинку проживав тільки її (позивачки) батько, що підтверджено довідкою №171, виданою 06.07.2023 року виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, який і прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а саме частку в розмірі 1/5. Таким чином, її (позивачки) батько [PERSON] став власником частки в розмірі 2/5. Вказує, що [INFO] помер її (позивачки) батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.03.2022 року. Згідно довідки №187, виданої 01.06.2022 року виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, [PERSON] на час смерті постійно проживав і був зареєстрований один в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , саме їй (позивачці), що підтверджується заповітом від 25.07.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районнного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. Така частка в житловому будинку та господарських будівлях становить 2/5. Стверджує, що після звернення до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , повідомленням №162/02-14 від 04.05.2022 року нотаріус повідомив її (позивачку) про те, що для реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку або його частки їй слід звернутися в Мостиський районний суд Львівської області з позовною заявою «Про визнання права власності на житловий будинок або його частку». Належні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок на даний час відсутні та оформити їх не є можливим у зв`язку зі смертю [PERSON] , а чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Зазначає, що станом на сьогодні вона (позивачка) фактично є власником 3/5 часток в спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, а рештою будинку володіють її сестра [PERSON] та брат [PERSON] , по 1/5 частці кожен. Однак її (позивачки) сестра відповідачка [PERSON] [INFO] , давно не проживає у зазначеному будинку, не претендує на такий та не бажає звертатися до суду з позовом про визнання права власності на свою частку у будинковолодінні, а тому відмовилася від належної їй частки на її (позивачки) користь, що підтверджується її заявою від 12.05.2023року. Її (позивачки) брат - відповідач [PERSON] [INFO] , тривалий період часу проживає в Польщі, а тому не бажає звертатися до суду з позовом про визнання права власності на належну йому частку в будинковолодінні, а тому також відмовився від своєї частки на її (позивачки) користь, про що зазначив у своїй заяві від 29.05.2023 року. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею (позивачкою [PERSON] ) право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 29.08.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.06.2024р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Мостиської міської ради Львівської області, [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на житловий будинок. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить такі задовольнити. Крім того, просила суд здійснювати розгляд даної справи у її відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте скерував на адресу суду письмову заяву від 06.12.2023р., в якій зазначив, що з врахуванням тієї обставини, що спірне будинковолодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», то позивачка [PERSON] може претендувати лише на свою частку в колгоспному дворі. Також представник відповідача просив розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подали. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачам надсилались неодноразово рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця їх проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку (ті ж адреси відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначали при зверненні до нотаріуса в ході реалізації своїх спадкових справ після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ). Відомості про будь-яку іншу адресу місця знаходження відповідачів чи про їх офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місця знаходження від відповідачів не надходило. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідачів здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останні вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення від 14.09.2023р. за №403/01-16, від 14.09.2023р. за №404/01-16; копії сторінок спадкової справи №867/2017, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.09.2023р. №73957526, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу №867/2017; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 14.09.2023р. №73957533, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався; копії сторінок спадкової справи №169/2022, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.09.2023р. №73957563, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №169/2022; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 14.09.2023р. №73957578, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя складено заповіт, посвідчений 25.07.2019р. приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. Просив розглядати дану справу у його (нотаріуса) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Матеріалами справи та судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", а членами такого, як вважає суд, були: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується виписками із погосподарськиг книг №1 по селу Ятвяги станом на 01.04.1988р. та станом на 15.04.1991р., виданими старостою №3 Мостиської міської ради Львівської області Підцерковним І., про суспільну групу двору та склад його членів. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), відповідач [PERSON] (син), відповідачка [PERSON] та позивачка [PERSON] , тобто кожен по 1/5 частці будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. 07.10.2017 року відкрилась спадщина внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] була співвласником у майні колгоспного двору в розмірі 1/5 частки. Саме на цю частку у спірному будинковолодінні відкрилася спадщина після її ( [PERSON] ) смерті. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. З матеріалів спадкової справи №867/2017, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , вбачається, що дану спадщину прийняла дочка спадкодавиці позивачка [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі ст.1261 ЦК України, з урахуванням 3/4 часток спадкового майна, від яких відмовилися чоловік померлої - [PERSON] та діти померлої [PERSON] та [PERSON] , саме позивачці [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на інше спадкове майно спадкодавиці [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із приватизованої земельної ділянки площею 1,1775 га, яка розташована на території Хлиплівської сільської ради Мостиського району Львівської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №025520. Таким чином, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 1/5 частку спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , успадкувала її дочка позивачка [PERSON] . З урахуванням наведеного, частка позивачки [PERSON] у спірному будинковолодінні збільшилась і склала 2/5 частки (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/5 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя частиною належного йому майна розпорядився, зокрема 25.07.2019 року такий склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. Даним заповітом спадкодавець [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON] (позивачці) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №997 та в спадковому реєстрі за №64512023. З урахуванням тієї обставини, що спадкодавець [PERSON] не був одноособовим власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а був співвласником у майні колгоспного двору в розмірі 1/5 частки, відтак суд вважає, що зазначеним заповітом такий заповів позивачці [PERSON] 1/5 частку у спірному будинковолодінні. З матеріалів спадкової справи №169/2022 відомо, що [PERSON] у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; інше спадкове майно (приватизовані земельні ділянки площею 0,8298 га, площею 0,5516 га та площею 0,47 га, а також недоотриману пенсію в сумі 3567 грн.), належне спадкодавцю [PERSON] , яке не було охоплено заповітом, успадкували спадкоємці першої черги спадкування за законом, - позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] в рівних частках; між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] як спадкоємцями майна в рівних частках після смерті [PERSON] укладено договір про поділ спадщини від 04.05.2023р., після чого кожній з них приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом; на звернення позивачки [PERSON] до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (колгоспний двір), що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріус повідомленням №162/02-14 від 04.05.2022 року повідомив її про те, що для реалізації нею права на спадкування вказаного житлового будинку або його частки слід звернутися в Мостиський районний суд Львівської області з позовною заявою «Про визнання права власності на житловий будинок або його частку» з тих підстав, що зазначений житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких мав право на 1/5 частку. Враховуючи наведене, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] 1/5 частку в майні колгоспного двору (1/5 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ) успадкувала спадкоємець за заповітом його дочка [PERSON] . Відтак, частка позивачки [PERSON] у спірному будинковолодінні збільшилась і склала 3/5 частки (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/5 частка, яку вона в порядку спадкування за законом успадкувала після смерті матері [PERSON] + 1/5 частка, яку вона в порядку спадкування за заповітом успадкувала після смерті батька [PERSON] ). В той же час, через належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через належність спірного будинку за [ADDRESS] до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. За змістом частини 1 статті 17 Закону № 697-XII, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У постанові Верховного Суду від 27.10.2021року у справі № 598/2190/18 прописано, що 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1223 ч.1 ЦК). Черговість спадкування за законом визначена статтями 1261-1265 ЦК. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст.1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спірне майно не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Так, позивачкою [PERSON] пред`явлено позовну вимогу про визнання за нею права власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням зокрема тих обставин, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не претендують та не бажають звертатися до суду з позовом про визнання права власності на належну їм як членам колгоспного двору частку у спірному будинковолодінні, а тому кожен з них відмовився від своїх часток в такому саме на її (позивачки [PERSON] ) користь. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Станом на 15 квітня 1991 року виникнення права власності на житлові будинки не залежало від реєстрації цього права. З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок був у власності колгоспного двору. У спірному господарстві станом на 15 квітня 1991 року проживали [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] відповідачка [PERSON] та позивачка [PERSON] (дані погосподарської книги), а тому їх частки в колгоспному дворі є рівними (1/5 частка кожного). [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Із матеріалів справи встановлено, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] були співвласниками у майні колгоспного двору по 1/5 частці кожний. Саме на ці частки відкрилася спадщина після смерті кожного з них. Інші співвласники колгоспного двору, зокрема відповідачі [PERSON] та [PERSON] , залишаються власниками по 1/5 частці майна колгоспного двору та відчуження їх часток можливе лише згідно правочину. З урахуванням зазначеного, суд не приймає до уваги покликання позивачки [PERSON] про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не претендують та не бажають звертатися до суду з позовом про визнання права власності на належну кожному з них 1/5 частку у будинковолодінні, а відтак кожен з них відмовився від своїх часток на її (позивачки [PERSON] ) користь. Узагальнюючи, суд приходить до переконання, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] та визнання за нею права власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/5 частка, яку вона в порядку спадкування за законом успадкувала після смерті матері [PERSON] + 1/5 частка, яку вона в порядку спадкування за заповітом успадкувала після смерті батька [PERSON] ).

Outcome: partial