Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області та просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, що стягуються з його пенсії та страхових виплат на користь [PERSON] на утримання непрацездатної дочки [PERSON] , [INFO] , яка станом на 01 травня 2024 року складає 119533 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з [PERSON] вони перебували у шлюбі, який 05 серпня 2003 року був розірваний. Від даного шлюбу мають двоє повнолітніх дітей. Вже після розірвання шлюбу дочка [PERSON] , [INFO] захворіла і стала непрацездатною. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 16 жовтня 2015 року, з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дочки, яка, згідно довідки МСЕК від 30 квітня 2015 року, була визнана інвалідом 1 групи «Б», у розмірі частини його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2015 року, до зміни стану здоров`я дитини. Дана справа розглядалася у його відсутність, оскільки ні судова повістка, ні копія позовної заяви з ухвалою суду про розгляд справи на адресу його місця проживання, не надходили. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №49553264 від 04 грудня 2015 року, винесеної старшим державним виконавцем Тернівського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції від 04 грудня 2015 року, на підставі виконавчого листа №2/215/1841/15 від 05 жовтня 2015 року і заяви відповідачки про примусове виконання, було відкрито виконавче провадження. Проте, вказана постанова не була доведена до його відома і на його адресу не надсилалась. Про утримання з нього аліментів з 27 липня 2015 року, він довідався при черговому отриманні заробітної плати в січні 2016 року за місцем роботи в ПРАТ «Півн. ГКЗ». З того часу і до тепер, з нього в установленому судом розмірі регулярно, в повному обсязі, стягуються аліменти із заробітної плати, борг відсутній. У грудні 2023 року суму страхових виплат, які щомісячно він отримує у зв`язку з інвалідністю в результаті отриманої травми на виробництві у 1993 році, а в січні 2024 року і суму пенсії, він, без будь-якої інформації з пенсійного фонду, отримав у половинному розмірі. З відповіді, отриманої на його звернення, Головним управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що на підставі постанови державного виконавця Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Південного міжрегіонального управління МЮ від 29 листопада 2023 року ВП №49553264, яка надійшла до них 06 грудня 2023 року, з нього стягуються аліменти на утримання непрацездатної дочки [PERSON] у розмірі частина чергових аліментів та 25% в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла з 27 липня 2015 року, тобто за 8 років і 5 місяців. На 01 травня 2024 року ним сплачено відповідачці аліменти з пенсії 8589 грн., зі страхових виплат 6103 грн., а всього 14692 грн., а також сплачена нарахована сума заборгованості 14692 грн. Значна сума заборгованості, яка в цілому складала 134225 грн. утворилась з незалежних від нього обставин і не з його вини, а в результаті недобросовісного виконання своїх службових обов`язків та порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державними виконавцями відділу ДВС, на виконанні яких знаходилось рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2015 року та відсутністю належного контролю посадових осіб, зобов`язаних своєчасно вживати міри в разі встановлених порушень вимог закону. Вважає, що наведені ним у позові обставини, виключають його вину у заборгованості по сплаті аліментів з пенсії та страхових виплат, що утворилась, починаючи з 27 липня 2015 року і складала в цілому 134225 грн. При цьому вказує, що проти сплати аліментів з його щомісячних доходів, в розмірі, встановленому рішенням суду, він не заперечує, а сплатити значну суму заборгованості, що виникла з незалежних від нього обставин. Він не має можливості за станом здоров`я. Згідно довідки МСЕК №016951 від 14 вересня 1993 року, він являється інвалідом 3 групи безстроково. Інвалідність встановлена у зв`язку з отриманою травмою на виробництві в ПРАТ «Півн.ГКЗ2», в результаті якої він втратив ліву руку і потребує додаткової допомоги в побутовому догляді. З 2013 року перебуває на диспансерному обліку в сімейного лікаря та хірурга у зв`язку з отриманою травмою, захворюванням на цукровий діабет, варикозної хвороби вен нижніх кінцівок. Його стан здоров`я потребує значних коштів на лікування, протезування, проходження періодичних обстежень, реабілітацію, придбання медичних препаратів, побутові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку розгляду справи, від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Просить вирішити справу на розсуд суду. Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи відділ ДВС був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, що підтверджується доданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05 серпня 2003 року (а.с. 8). Як зазначає позивач, від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 16 жовтня 2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання непрацездатної дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2015 року до зміни стану здоров`я дитини. (а.с. 9). Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом 1-ї групи «Б», що підтверджується довідкою МСЕК серії 10ААГ №028786 від 30 квітня 2015 року. До того ж, з вказаного рішення вбачається, що відповідач [PERSON] (позивач по даній справі) про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно належним чином за місцем реєстрації по [ADDRESS] , але згідно поштового повідомлення судова повістка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Тому, з вказаних причин, Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, під час ухвалення рішення суду, прийшов до висновку, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, ч. 5ст. 82 ЦПК України визначено. що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тому, посилання позивача на те, що ні судова повістка, ні копія позовної заяви з ухвалою суду про розгляд справи на адресу його місця проживання, не надходили є безпідставним та, у свою чергу, зазначена обставина не спростована ним, як і вищевказане рішення суду ним не оспорене в апеляційному порядку. Відповідно до листа Покровського ВДВС у м. Кривому Розі №28.10-34/61803 від 27 лютого 2024 року за підписом начальника відділу Є.Тіщенка (а.с.16) на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №49553264 з примусового виконання виконавчого листа №2/215/1841/15 від 05 жовтня 2015 року, виданий Тернівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання непрацездатної доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 27 липня 2015 року до зміни стану здоров`я дитини. У даному листі значиться, що 04 грудня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.4) та направлено сторонам виконавчого провадження за вих.№3003 від 04 грудня 2015 року. Так, вказана обставина про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження, тобто боржнику [PERSON] та стягувачу [PERSON] , позивачем [PERSON] не спростована, а його твердження, про те, що він, як боржник, таку постанову не отримував, не підтверджено доказами. Як зазначається у вищевказаному листі, 04 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, які направлені для подальшого виконання до Управління пенсійного фонду України в Тернівському районі та ПРАТ «Півн.ГКЗ». Проте, згідно телефонного повідомлення УПФ 29 листопада 2023 року стало відомо, що з пенсії боржника не проводяться утримання аліментних платежів. Тому, державним виконавцем 29 листопада 2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію боржника. У постанові зазначено проводити утримання аліментних платежів з 27 липня 2015 року (а.с.12). Також у листі вказується, що відповідно до надісланих звітів з ПРАТ «Півн.ГКЗ», станом на 23 лютого 2024 року аліменти стягуються саме із заробітної плати боржника в повному обсязі, борг по аліментах відсутній. Разом з тим, державним виконавцем 21 лютого 2024 року направлено вимогу до Управління пенсійного фонду про надання розрахунку заборгованості по аліментних платежах. Так, як вбачається з довідки №13/2 від 15 січня 2024 року, виданої ПРАТ «ПівнГКЗ» (а.с.17), [PERSON] дійсно працює на підприємстві з 16 січня 1984 року по теперішній час на посаді оператор пульта керування 4 розряду в структурному підрозділі Цех по виробництву обкотишів №1/Виробнича дільниця огрудкування та випалювання обкотишів №1. З доданих довідок ПРАТ «ПівнГКЗ» №35 від 19 січня 2024 року та №37 від 19 січня 2024 року, протягом 2022, 2023 років здійснювалося утримання із заробітної плати (а.с.18, 19). Разом з тим, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою про доходи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №3775 3877 3633 1716 (а.с.20). До того ж, згідно інформації Головного управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, наданої 04 квітня 2024 року за №0400-010219-8/67959 (а.с.21) [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, як отримувач страхової виплати відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до наданих Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунків розміру утриманих з пенсії та страхових виплат чергових аліментів та утриманої заборгованості зі сплати аліментів, здійснених на підставі постанови державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Північного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 листопада 2023 року ВП №49553264 вбачається, що після утримання вказаних платежів, залишок заборгованості зі сплати аліментів з 27 липня 2015 року по 31 грудня 2023 року становить 118258,03 грн. (а.с. 13, 14). Як вказує позивач, станом на 01 травня 2024 року загальна заборгованість по аліментах, що залишилась, складає 119533 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Також, згідно із ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога міститься у п. 22 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що суд за передбачених ст. 197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Таким чином, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своєму позові позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він з 1984 року постійно працює на підприємстві ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», де в результаті травми йому було ампутовано верхню кінцівку в результаті чого він отримав 3 групу інвалідності, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки МСЕК серії ВТЭ-29 №016951 від 14 вересня 1993 року (а.с.22). У зв`язку із вказаною обставиною, він і сам потребує додаткової допомоги в побутовому догляді. Такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки потреба в допомозі в побуті не може бути підставою звільнення від передбаченого обов`язку по утриманню дитини. Слід відмітити, що у вказаній довідці в заключенні про умови і характер праці вказується лише про протипоказання роботи з навантаженням на ліву руку. Вказана позивачем інформація про те, що крім іншого, його стан здоров`я потребує значних коштів на лікування, протезування, проходження періодичних обстежень, реабілітацію, придбання медичних препаратів, побутові витрати також не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, оскільки не свідчить про відсутність обов`язку з утримання власної повнолітньої дитини, яка внаслідок хвороби втратила працездатність. При цьому суд критично ставиться до вказаної позивачем обставини для звільнення від заборгованості по аліментах як протезування та реабілітація, оскільки після отриманої травми та ампутації верхньої кінцівки у 1993 році до моменту звернення до суду 2024 рік, пройшов значний проміжок часу та постає питання чому позивач за більше ніж 30 років не вирішував питання з протезуванням. Щодо посилання позивача на незадовільний стан здоров`я, у справі, з наданих доказів, наявна лише довідка сімейного лікаря (а.с.23) про те, що [PERSON] з 2013 року перебуває на «Д» обліку з приводу хвороби цукровий діабет 2 ст., являється інвалідом 3 групи безстроково за трудовим каліцтвом та спостерігається у сімейного лікаря та хірурга з приводу венозної хвороби вен нижніх кінцівок. Втім позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він витрачає кошти на лікування та яке саме, оскільки будь-яких листків призначень лікаря не додано, як і не додано доказів проходження періодичних обстежень, про що можуть свідчити лікарські висновки, епікризи і т.д. Вирішуючи спір у справі, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 273 ЦПК України, варто зважати на те, що вищевказані обставини мають виникнути саме після набрання рішенням суду законної сили. У даному випадку слід зауважити, що рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 жовтня 2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] на повнолітню непрацездатну дитину, набрало законної сили 16 жовтня 2015 року, а обставини, на які посилається позивач, виникли задовго до вказаної дати. Тим більше, на думку суду, вказані позивачем обставини могли би слугувати підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів. Так, відповідно до норм ст. 192 СК України, розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним. Судом встановлено, що позивач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів визначених рішенням суду у зв`язку із неможливістю їх сплати зважаючи на його стан здоров`я. Водночас, позивач офіційно працевлаштований, не має застережень щодо заборони працевлаштування, отримує заробітку плату, а також пенсію за віком та страхові виплати, тобто має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка через хворобу втратила працездатність. Тому, відповідно до приписів ст. 197 СК України, такі обставини не є істотними, і не впливають на обов`язок батька утримувати свою дитину та, відповідно, не є підставою для звільнення від заборгованості по аліментам. Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти, фактично ухиляється від обов`язку, визначного приписами СК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається, оскільки позивач, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду. Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed