Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення померлим її батька [PERSON] . Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , який проживав в [ADDRESS] і який приходиться батьком [PERSON] , захворів. Нею було викликано невідкладну допомогу. При приїзді, оглянувши батька [PERSON] , медичні працівники надали медичну допомогу. Проте через деякий час, приблизно через дві години, її батькові знову стало погано, вона звернулася знову за медичною допомогою, але швидка по виклику не прибула, в телефонному режимі порекомендували [PERSON] як діяти, а саме: підняти лежачому вище ноги і після того, як вона це виконала по їхній рекомендації, її батько помер. [PERSON] звернулася в комунальне підприємстово "Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги" з метою отримати лікарське свідоцтво про смерть свого батька, [PERSON] , але їй було в цьому відмовлено, так як померлий [PERSON] не був зареєстрований в жодного сімейного лікаря. При зверненні з письмовою заявою про видачу лікарського свідоцтва про смерть, від комунального підприємства «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» за підписом директора цього підприємства Е.Семянів [PERSON] було видано відмову і зазначеного відповідно до п.2.4. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в перебігу могли призвести до настання смерті. Отже, враховуючи наведене, лікарі комунального підприємства КП «Надвірнянський НЦПМД» Надвірнянської міської ради не можуть видати лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , оскільки не лікували його не встановлювали факт його смерті і не оглядали його труп. А без встановлення факту смерті [PERSON] не може зареєструвати смерть батька та відповідно отримати виплати та вирішити питання із спадковим майном, яке залишилося після смерті батька, тому просить суд оголосити [PERSON] , [INFO] , померлим. Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, суду пояснила, що 15.12.2023 батькові [PERSON] стало погано, почав падати тиск, о 07:00 [PERSON] викликала швидку допомогу, коли вони приїхали, то тиск вже був нормальний. Потім о 10:00 [PERSON] стало хуже, поміряла тиск, він був 70/37, зателефонувала до швидкої допомоги, в телефонному режимі вони порекомендували поставити ноги батька на подушку, коли вона то зробила, [PERSON] помер. [PERSON] знову зателефонувала на номер швидкої допомоги та повідомила, що її батько помер, там порадили переконатися, бо до померлих вони не виїжджають. Потім [PERSON] зателефонувала в поліцію, працівники поліції приїхали, теж телефонували в реєстратуру лікарні, там де знаходяться сімейні лікарі. [PERSON] також з кимось розмовляла і їй сказали, щоб вона у понеділок прийшла до лікарні та отримала лікарське свідоцтво про смерть, але вона захворіла та в понеділок не потрапила до лікарні, а прийшла лише в п`ятницю, та їй вже відмовили в видачі лікарського свідоцтва про смерть її батька [PERSON] , оскільки після його смерті пройшло більше трьох днів. Представник заінтересованої особи Надвірнянської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечує проти задоволення заяви заявниці в межах норм законодавства. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відповіді директора КП "Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги" Надвірнянської міської ради на запит [PERSON] про видачу лікарського свідоцтва про смерть батька [PERSON] , зазначено, що лікарі КП "Надвірнянський НЦПМД" Надвірнянської міської ради не можуть видати лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , оскільки не лікували його, не встановлювали факт його смерті і не оглядали його труп (а.с.5). Як вбачається з акту обстеження, виданого старостою Стримбівського Старостинського округу Любомиром Дубіщаком, у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] проживав покійний [PERSON] , який помер [INFO] . Чин поховання здійснила його дочка [PERSON] (а.с.6). Згідно відповіді КП "Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги" Надвірнянської міської ради, виїзд сімейного лікаря КП "Надвірнянський НЦПМД" Надвірнянської міської ради для констатації смерті [PERSON] , [INFO] , не був зафіксований, тому що виїзди сімейних лікарів не фіксуються. Також [PERSON] не подавав декларацію про обрання лікаря в КП "Надвірнянський НЦПМД" Надвірнянської міської ради, а тому не лікувався в даному закладі. Сімейні лікарі КП "Надвірнянський НЦПМД" Надвірнянської міської ради не лікували [PERSON] , тому не зобов`язані були виїжджати для констатації його смерті, оскільки не вели записів у медичній документації, які відображали стан хворого. В КП "Надвірнянський НЦПМД" Надвірнянської міської ради відсутня інформація про те, де лікувався померлий [PERSON] і який заклад охорони здоров`я вів записи у його медичній документації (а.с.36). Згідно відповіді, наданої Надвірнянським РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 4707/108/50 від 03.07.2024, 15.12.2023 на лінію "102" поступило повідомлення від громадянина [PERSON] про те, що помер сусід [PERSON] без ознак насильницької смерті. Дана подія зареєстрована в ІПНП (журналі ЄО) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за № 6992 від 15.12.2023. 18.12.2023 сімейним лікарем [PERSON] буде видано лікарське свідоцтво про ненасильницьку смерть. Згідно матеріалів перевірки встановлено, що в даній довідці міститься заява [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , про відмову надавати тіло померлого батька для судово-медичного дослідження та пояснення [PERSON] (а.с.38). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що його брат [PERSON] помер в п`ятницю, під вихідні, та не було часу оформлювати всі документи. Був присутнім, коли [PERSON] телефонувала в поліцію. Брат постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , протягом трьох останніх років нікуди не виїжджав, підстав вважати, що він загинув від нещасного випадку немає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є племінником заявниці, тітка подзвонила та сказала, що [PERSON] помер, просила допомогти з підготовкою до похорон. В його присутності приїздили працівники поліції. Чи оформлювали они якісь документи, він не знає. [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , протягом трьох останніх років нікуди не виїжджав, підстав вважати, що він загинув від нещасного випадку немає. За правилами ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Згідно норм ЦК та ЦПК України, рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України(глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК). Оголошення особи померлою необхідно заявниці для вирішення питання із спадковим майном та для отримання певних виплат. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №461/424/15-ц та від 07 липня 2021 року №390/1443/19-ц. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, заявницею не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , так як у заяві до суду і у поясненнях заявниця лише констатувала факт смерті свого батька. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. (Постанова Верховного суду № 148/1207/22 від 08.02.2024). Оскільки заявником обрано не той спосіб захисту, тому, за таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed