Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Посилається на те, що 15 травня 2024 року Черкаським апеляційним судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 14 листопада 2022 року на суму 270 600 гривень. Станом на дату подачі позовної заяви грошові кошти відповідачем не повернуті. З урахуванням положень статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" позивач вважає, що має право на стягнення трьох процентів річних в сумі 9 551 гривні 58 копійок, інфляційних втрат в сумі 16 581 гривні 93 копійки та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 113 011 гривень 28 копійок, які позивачем нараховані з наступного дня після закінчення строку дії договору позики. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 139 108 гривень 79 копійок. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що [PERSON] довгий час не повертає йому суму коштів за договором позики від 14 листопада 2022 року, а тому він має право на стягнення з позичальника трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, які ним нараховано з 15 травня 2023 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання. Подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 270\~600 гривень, що є еквівалентом 6600 доларів США, на строк до 14 травня 2023 року (а. с. 8-9). Рішенням Черкаського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі № 702/460/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 14 листопада 2022 року сумі 270\~600 гривень (а.с. 5-7). З розрахунку інфляційних втрат вбачається, що за період з 15 травня 2023 року до 17 липня 2024 року позивачем нараховані такі втрати в сумі 16\~581 гривня 93 копійки. З розрахунку пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ вбачається, що за період з 15 травня 2023 року по 17 липня 2024 року позивачем нарахована така пеня в сумі 113\~011 гривень 28 копійок. З розрахунку трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України вбачається, що позивачем нараховані такі проценти в сумі 9\~551 гривні 58 копійок. Згідно з частиною 1 стаття 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором позики, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 вказано, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Згідно з частинами 1, 2 стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2024 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить стягнути з [PERSON] три проценти річних, інфляційні втрати та пеню за порушення грошового зобов`язання за договором позики від 14 листопада 2022 року. Однак відповідно до положень пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану [PERSON] звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також суд звертає увагу на те, що умовами договору позики від 14 листопада 2022 року сплата неустойки не передбачена. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року, N 543/96-ВР регулює правовідносини, які виникають між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності. У даній справі правовідносини виникли між фізичними особами та не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Отже, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не можуть бути застосовані до правовідносин у даній справі. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed