Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

16.04.2024 ТОВ "Діджи Фінанс" звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №200506482 від 18.04.2016, з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат загальному розмірі 76809,12 гривень, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 18 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Михайлівський" та [PERSON] укладено угоду №200506482 щодо кредитування Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору, на умовах повернення, платності, строковості, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17486,66 грн., з встановленим строком користування з 18.04.2016 по 18.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений Кредитним договором строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ "Діджи Фінанс" набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України N 14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 21.03.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 50980,18 грн., з яких: 17486,66 грн. - заборгованість за кредитом; 33493,52 грн. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс" та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Надані виписки сформовані ФГВФО на підставі норм чинного законодавства. Заборгованість відповідача за кредитним договором №200506482 від 18.04.2016 становить 50980,18 грн. З посиланням на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем розраховані 3 % річних та інфляційні збитки. Сума збитків з урахуванням 3 % річних 4595,67 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 21233, 27 грн. Разом заборгованість становить 76809,12 грн. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267. ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України, про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Ухвалою суду від 25.04.2024 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.06.2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування для огляду оригіналів письмових доказів. 27.06.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування відзиву посилався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зокрема зазначає, що відсутні докази укладення кредитного правочину №200506482 від 18.04.2016 між ПАТ "Банк Михайлівський" та відповідачем, надання (перерахування) ПАТ "Банк Михайлівський" відповідачу кредитних коштів, відступлення ПАТ "Банк Михайлівський" права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про відступлення права вимоги від 20.07.2020 № 7_БМ, наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того, зазначає, що відповідач не отримував повідомлення про зміну кредитора за Кредитним договором №200506482 від 18.04.2016, Претензія від 19.12.2022 №200506482, про яку позивачем зазначено у позові на поштову адресу відповідача не надходила. Також позивачем не надано доказів, яким чином ПАТ "Банк Михайлівський" прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) відповідача укласти кредитний договір від 18.04.2016 №200506482. Також позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання умов Кредитного договору від 18.04.2016 №200506482. Також не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження існування заборгованості за відповідачем перед первісним кредитором та позивачем за Кредитним договором №200506482 від 18.04.2016. Позивачем надано виписки від 19.03.2024 за рядом особових рахунків, однак не зазначено, яке відношення такі рахунки маю до Кредитного договору №200506482 від 18.04.2016, та які кошти на них обліковуються. Також позивачем зазначено, що вказані виписки сформовано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі норм чинного законодавства, однак доказів на підтвердження таких обставин до позову не надано. Крім того, до Заяви (оферти) від 18.04.2016 №200506482 позичальнику в ПАТ "Банк Михайлівський" було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак виписки за вказаним рахунком позивачем до позову не надано. Також позивачем й не надано жодного розрахунку заборгованості за кредитним договором з 18.04.2016 до 21.03.2021. Не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги. Просить відмовити позивачу у поновленні строку позовної давності. Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування для огляду оригіналів письмових доказів. 28.06.2024 до суду на виконання ухвали від 06.08.2024 надійшли оригінали витребовуваних доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила проводити судове засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, у відзиві просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 18.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200506482, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 17486,66 грн., з встановленим строком кредиту 730 днів з 18.04.2016 року по 18.04.2018 року, розмір процентної ставки за кредитом 0,0001 відсоток річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,25 відсотка, починаючи з 13 місяця дії договору, розмір щомісячного платежу 945,00 грн. 18 квітня 2016 року відповідачем [PERSON] підписані Анкета №2689698 в якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 13498,9 грн. строк (міс.) 24, мета кредиту на споживчі потреби, сума додаткових послуг 3987,76 грн); персональні дані позичальника; Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Кредитна карта\~«МКредитка». Також 18.04.2016 року між [PERSON] та ТДВ Страхова Компанія М-Лайф укладено Договір добровільного страхування життя. На виконання ухвали суду від 06 серпня 2024 року позивачем надано до суду для огляду оригінали Заяви (оферти) № 200506482 від 18.04.2016, Довідки про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту, належним чином завірена копія реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року №7_БМ, належним чином завірена копія виписки з ЄДР, належним чином завірена копія довіреності представника, належним чином завірена копія наказу про ВО, які були оглянуті судом в судовому засіданні. 20.07.2020\~ТОВ "Діджи Фінанс"\~та\~ПАТ "Банк Михайлівський"\~укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до позичальників банку. У витягу з реєстру боржників\~ПАТ "Банк Михайлівський"\~до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги вказано, що заборгованість [PERSON] складає 50980,18 грн., з яких 17486,66 грн. заборгованість за тілом кредиту та 33493,52 грн. заборгованість за доходами. Згідно з Витягом Реєстру боржників в ПАТ "Банк Михайлівський" до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016 року зі строком закінчення кредитного договору 18 квітня 2018 року, сума видачі кредиту 17486,66 грн., сума заборгованості за тілом кредиту становить 17486,66 грн., заборгованість за доходами 33493,52 грн., загальний залишок заборгованості 50980,18 грн. З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2022 року на адресу відповідача було надіслано претензію про сплату заборгованості за кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016, в загальному розмірі 50980,18 грн., в строк до 31 січня 2023 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За статями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2 статті 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості та її розміру подано до суду заяву (оферту) № 200506482 від 18.04.2016, анкету №2689698 від 18.04.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту, договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс", Витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачу ПАТ "Банк Михайлівський" відповідно до умов кредитного договору надало у користування кредитні кошти в розмірі 17486,66 грн. з встановленим строком користування з 18.04.2016 по 18.04.2018. В той же час, як вбачається зі змісту заяви (оферти) № 200506482 підписаної 18 квітня 2016 відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак на підтвердження наявності заборгованості за вказаним кредитом позивачем подано виписку по особовим рахункам: № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 за кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору від 18.04.2016 замість рахунку № [NUMBER] відкрито рахунки № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] та № [NUMBER] суду не надано. Також суд звертає увагу, що у позовній заяві не вказано, коли саме відповідач отримала кредит в розмірі 17486,66 грн. а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована з 23.05.2016 року, а не з часу укладення договору, у виписках зазначені рахунки, які не відповідають рахунку, вказаному у заяві (оферта) № 200506482. Представлені суду виписки по рахунку, як зазначено позивачем, оформлені Фондом гарантування вкладів, та не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та під ставності стягнення заборгованості. Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, в якому зазначено, що ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016 року зі строком закінчення 18.04.2018 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 17486,66 грн., заборгованість за доходами 33493,52 грн., загальний залишок заборгованості 50980,18 грн. Проте, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки складений ТОВ "Діджи Фінанс", без підписів ПАТ "Банк Михайлівський" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016. Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах цивільної справи. Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно отримала у ПАТ "Банк Михайлівський" кредит у розмірі 17486,66 грн., розмір відсотків, а також наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором № 200506482 від 18.04.2016 у загальному розмірі 50980,18 грн., у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині за недоведеністю. Недоведеність позивачем видачі кредиту обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3 % відсотків, та інфляційних втрат. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної, яку суд не бере до уваги з огляду на прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних ТОВ "Діджі Фінанс" вимог в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі N 369/6892/15-ц). Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed