Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У травні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 28 вересня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим вони з червня 2023 року припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливо, тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Також, оскільки їх спільні діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, позивачка, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 27.08.2024, просить стягнути з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.07.2024 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, просив шлюб зареєстрований з позивачкою розірвати. В частині позовних вимог про стягнення аліментів у первісній редакції позову частково заперечував. Враховуючи те, що він є працевлаштованим і отримує регулярний дохід, вважає є підстави для стягнення з нього аліментів на дітей у розмірі половини його заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі (а.с.30-32). У судове засідання представник позивачки адвокат Іванов М.М. не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно уточнив позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та просив стягнути з відповідача аліменти на трьох дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), замість твердої грошової суми (а.с.37). Представник відповідача адвокат Мисик О.М. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій уточнюючі позовні вимоги визнав (а.с.38). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 28 вересня 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №4 (а.с.9). Від шлюбу подружжя має трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11,12). Вирішуючи позов в частині вимоги про розірвання шлюбу, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України\~ позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи вищенаведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Наведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Клопотань про зміну прізвища не заявляла, а тому суд вважає за необхідне залишити прізвище позивача без змін. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів з відповідача, суд зазначає наступне. Судом установлено, що малолітні діти сторін проживають з матір`ю [PERSON] , місце проживання дітей та матері зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про зареєстрованим у житловому приміщенні осіб (а.с.22). Разом з тим, у довідці Підгородненської міської ради №298 від 06.06.2024 вказано, що мати з дітьми проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 03 червня 2023 року (а.с.23). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У заяві про уточнення позовних вимог позивачка визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем до суду подано копію довідки про доходи від 05.07.2024, у відповідності до якої загальна сума доходів [PERSON] за період з 01.07.2023 по 30.06.2024 складає 235414,40 грн. (а.с.33). За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд враховує, що відповідач є працездатним, отримує стабільний дохід. Крім того, суд приймає до уваги, що у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, і те що відповідач згоден сплачувати аліменти на дітей у заявленому розмірі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В силу вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30.05.2024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із\~ положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача, який визнав позов, на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 605,60 грн. Також, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Стосовно судових витрат за позовну вимогу про стягнення аліментів, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved