Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

20.03.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування. Позов поданий представником [PERSON] , адвокатом Скочиляс І.М., в обґрунтування якого остання зазначила, що 25.03.2023 біля будинку [ADDRESS] стався наїзд автомобіля «Mazda 6», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, в наслідок чого останній був травмований та доставлений до лікарні, де від отриманих травм помер. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mazda 6», р.н. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає на МТСБУ обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За фактом цієї ДТП відкрито кримінальне провадження № 12023220000000336 від 26.03.2023 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке постановою від 31.08.2023 закрито за відсутністю в діях водія [PERSON] складу зазначеного кримінального правопорушення. Представник позивачки звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах доньок потерпілого, законним представником яких є позивачка, в межах передбаченого законом ліміту страхового відшкодування, у розмірі 241200,00 грн (6700 х 36), а саме по 120600 грн на кожну малолітню дитину, проте листом від 09.11.2023 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування витрат на утримання з огляду на те, що, на думку останнього, підставою виникнення страхового випадку стали навмисні дії загиблого пішохода. Єдиною підставою для висновку, що страховий випадок настав через навмисні дії потерпілого та, відповідно, для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем зазначені показання матері загиблого, яка вказала, що її син останні перед смертю тижні перебував у пригніченому настрої. Не погоджуючись з позицією МТСБУ представник позивачки зазначає, що вказані обставини не знайшли свого відображення у постанові про закриття кримінального провадження. Під час розслідування кримінального провадження не встановлено фактичних обставин, які б свідчили, що ДТП та загибель пішохода [PERSON] сталась через дії останнього. Посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), ст.ст. 1166-1168, 1187, 1193 ЦК України, правові висновки Верховного Суду позивачка просить стягнути з МТСБУ на свою користь страхове відшкодування витрат на утримання неповнолітніх доньок в розмірі 241200 грн, штрафні санкції (пеню, три відсотки річних, інфляційні витрати) в загальному розмірі 31774,71 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Ухвалою від 21.03.2024 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.04.2024 до суду надійшла заява представника позивача, в якій остання повідомляє про надання суду протягом 5 днів після ухвалення рішення або до завершення справи по суті опису наданих правничих послуг та документів, що підтверджують їх оплату. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 09.04.2024, представник позивача збільшила позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій (пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат) до 38944,81 грн. 15.04.2024 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, доводи якого, враховуючи посилання на показання [PERSON] , матері загиблого [PERSON] , визнаною потерпілою у кримінальному провадженні, свідка [PERSON] зводяться до того, що потерпілий [PERSON] хотів настання негативних наслідків ДТП, отже підстави для страхового відшкодування та задоволення позову відсутні. Заплановані судові витрати складають 2000 грн, які відповідач просить стягнути з позивача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 у Слідчого Управління ГУНП у Харківській області витребувано матеріали кримінального провадження № 12023220000000336 від 26.03.2023 за ч. 2 ст. 286 КК України; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [INFO] ; витребувано з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] . У відповіді на відзив на позовну заяву, яка подана до суду 24.04.2024, представник позивачки наполягла на задоволенні позову та зауважила, що під час ДТП потерпілим не вчинялись навмисні дії, спрямовані на настання страхового випадку, а показання матері потерпілого [PERSON] , з якою [PERSON] разом не проживав, про «пригнічений настрій» сина не свідчать про зворотне та не підтверджуються іншими доказами. Жодних доказів наявності у [PERSON] неврологічних чи психічних розладів під час розслідування кримінального провадження не встановлено, як і умислу на завдання собі шкоди під час ДТП. Не свідчить про це і перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння. Від третьої особи будь-яких доказів, заяв чи клопотань подано не було. Суд, дослідивши матеріали справи, витребувані матеріали кримінального провадження № 12023220000000336 від 26.03.2023 за ч. 2 ст. 286 КК України, встановив наступні факти та відповідні правовідносини: 25.03.2023, о 15:00, біля будинку [ADDRESS] стався наїзд автомобіля «Mazda 6», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , на пішохода [PERSON] , [INFO] , який рухався зліва направо по ходу руху автомобіля, в наслідок чого останній був травмований та доставлений до лікарні, де від отриманих травм [INFO] помер. [PERSON] на момент смерті, яка відбулась [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] . Останні є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-21). Причиною смерті [PERSON] стали травми, отримані в результаті описаної вище ДТП, що сторонами не заперечується та підтверджується наявними доказами. На думку відповідача, показання матері потерпілого [PERSON] у кримінальному провадженні про те, що ДТП сталась з вини її сина [PERSON] , бо можливо він сам кинувся під колеса автомобіля, так як раніше говорив про свої наміри рідним; про відсутність у неї та інших родичів претензій до будь-кого через дорожньо-транспортну пригоду, а також показання свідка [PERSON] , що пішохід ( [PERSON] ) під час руху зупинився на середині проїжджої частини, а коли автомобіль почав наближатись, продовжив рух, свідчать, що [PERSON] бажав настання негативних наслідків ДТП, тобто страховий випадок настав внаслідок умислу потерпілого. Крім того, відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП, на думку відповідача, є непереборною силою. З такими твердженнями відповідача суд не може погодитись. Ні показання потерпілої [PERSON] , ні показання свідка [PERSON] , ні будь-які інші докази, зібрані під час розслідування не дали слідчому підстави вважати, що дорожньо-транспортна пригода сталась через умисні дії [PERSON] чи, навіть, через його необережні дії. Відповідних висновків слідчий під час розслідування не зробив та не відобразив у постанові про закриття кримінального провадження № 12023220000000336 від 26.03.2023 за ч. 2 ст. 286 КК України чи іншому процесуальному рішенні. Висновком експерта від 28.08.2023 № СЕ-19/121-23/18372-ІТ у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що у дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля «Mazda 6» [PERSON] не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній події, діючи відповідно до вимог Правил дорожнього руху і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (аркуші 111-115 кримінального провадження). Разом з тим, експертом не встановлено невідповідностей правилам дорожнього руху і у діях потерпілого [PERSON] під час ДТП. Оцінку діям пішохода [PERSON] на відповідність вимогам Правил дорожнього руху у постанові про закриття кримінального провадження слідчий не дає. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Показання потерпілої [PERSON] у кримінальному провадженні, яка не була очевидцем/свідком ДТП, що вона та рідні (інші родичі під час розслідування не допитувались) розуміють, що ДТП трапилась з вини самого [PERSON] , бо можливо він сам кинувся під колеса автомобіля… не є достатніми та достовірними доказами того, що завдана [PERSON] під час ДТП шкода (смерть потерпілого) стала наслідком його умисних дій чи, навіть, необережних дій. Отже, доводи відповідача про вчинення потерпілим навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку, не знайшли свого підтвердження. Твердження відповідача про відсутність претензій з боку родичів загиблого [PERSON] до будь-кого також не є вірним та спростовується матеріалами кримінального провадження, які містять заяву як визнаної потерпілою [PERSON] , так і позивачки про відсутність претензій лише до [PERSON] , тобто водія (аркуші справи 41-42 кримінального провадження). За правилами ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку.\~Особа,\~яка здійснює\~діяльність,\~що є\~джерелом підвищеної\~небезпеки,\~відповідає за\~завдану шкоду,\~якщо вона\~не доведе,\~що шкоди\~було завдано\~внаслідок непереборної\~сили або\~умислу потерпілого. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mazda 6», р.н. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що, відповідно до положень підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону передбачає обов`язок МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати завдану в наслідок ДТП шкоду на умовах, визначених цим Законом. Стаття 37 Закону містить перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. У повідомленні про відсутність підстав для проведення регламентної виплати на ім`я представника позивачки та відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, послався на обставини, передбачені п. 37.1.1 ст. 37 Закону, який передбачає, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку…, а також на відсутність у водія можливості уникнути ДТП, як на непереборну силу. З цього приводу слід зазначити, що ст. 37 Закону не містить такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як дія непереборної сили. Відповідно до\~п.\~2.1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. З погляду на норми ст.ст. 2 та 37 Закону можна казати, що посилання відповідача на дію непереборної сили як на підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування суперечить Закону. Крім того, відсутність технічної можливості запобігти ДТП не можна вважати непереборною силою, тобто надзвичайною або невідворотною подією, так як непереборна сила передбачає дію явищ, які не контролюються волею, свідомістю чи бажанням людини. Керування транспортним засобом, яке відбувається свідомо та за власною волею водія, навіть за відсутності технічної можливості у певну мить керування уникнути дорожньо-транспортної події, не вказує, що у процес керування втрутилась непереборна сила. Згідно з п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 ст. 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку, тобто на 25.03.2023, складала, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» 6700 грн. Таким чином, розрахунок загальної суми страхового відшкодування, приведений позивачкою, можна вважати вірним. Отже, матеріали справи містять належні та достатні докази, які доводять викладені у позові обставини та дають підстави для його задоволення, тоді як відповідачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Крім задоволення у повному обсязі вимог про стягнення страхового відшкодування витрат на утримання малолітніх дітей в розмірі 241200 грн, суд, задовольняючи вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат в загальному розмірі 38944,81 грн, виходить з такого. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону 3% річних як і нараховані на суму боргу, інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Дія положень статті 625 ЦК України поширюється на всі правовідносини, у яких зобов`язання виражене у грошовій одиниці і застосовується як у договірних, так і позадоговірних відносинах. Згідно зі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом перевірено розрахунок, наведений позивачем у додатку до позовної заяви за допомогою он-лайн калькулятора (адреса сайту https://calculator.in.ua/) та встановлено, що розрахунок позивача має арифметичні помилки. Так, за період з 11.11.2023 до 17.04.2024 сума пені становить 33001,76 грн, сума трьох відсотків річних - 3146,27 грн, інфляційні нарахування - 6337,65 грн. Отже, розмір пені та інфляційних витрат більший, ніж заявлено у позовних вимогах. Ураховуючи, що суд розглядає позов не інакше, як у межах позовних вимог та не наділений правом стягнути більшу суму, ніж заявлена позивачем до стягнення, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує на користь позивача 31899,46 грн пені, 3146,27 грн 3% річних, 3879,25 грн інфляційних нарахувань, а всього 38924,98 грн. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦК України пропорційно до задоволених позовних вимог, загальна сума, що присуджена до стягнення з відповідача становить 280124,98 грн, позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, отже з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1% від задоволених позовних вимог, що становить 2801,25 грн. Крім того, представником позивача заявлено про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу та про подання детального розрахунку протягом 5 днів після ухвалення рішення, що відповідає ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу під час ухвалення рішення не розглянуто.

Outcome: partial