Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом [PERSON] (далі - позивач) в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки і піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього є рідна сестра [PERSON] , яка має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , відомості про батька якої записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Приблизно на початку 2015 року [PERSON] переїхала жити до Російської Федерації. Дитина [PERSON] залишилася проживати з бабусею [PERSON] , 1952 року народження та позивачем, який протягом останніх років виховує та опікується нею, повністю утримує та забезпечуємо дитину усім необхідним для повсякденного життя: одягом, взуттям, харчуванням, предметами догляду та матеріалами, необхідними для розвитку дитини та навчання. За своїм станом здоров`я та віком бабуся [PERSON] не може бути опікуном дівчинки, натомість позивач може бути опікуном та бажає, що підтверджується відповідними документами, поданими до суду. Позивач вказує, що відповідач перебуває за межами України, отже не відвідує доньку, не цікавиться її життям, станом її здоров`я, ніяким чином не піклується про неї. 03.10.2023 відповідач надала заяву, в якій відмовляється від батьківських прав стосовно своєї неповнолітньої доньки. Оскільки відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, позивач, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-167 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку; призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2024 провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання. Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Оскільки відповідач була повідомлена про місце, день та час судового засідання належним чином належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua», в судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив у справі заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зазначає таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач має рідну сестру [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 CK України, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Приблизно на початку 2015 року [PERSON] поїхала жити до Російської Федерації, де і перебуває дотепер. [PERSON] залишилася проживати з бабусею [PERSON] , 1952 року народження, та позивачем, який протягом останніх років виховує та опікується нею, повністю утримує та забезпечуємо дитину усім необхідним для повсякденного життя: одягом, взуттям, харчуванням, предметами догляду та матеріалами, необхідними для розвитку дитини та навчання. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00009969317 від 14.01.2012 відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.05.2022 № 1230-5001541370 та № 1230-7001943628 від 25.12.2023. Згідно з довідкою № 248 від 21.12.2023, виданою директором Лиманського ліцею № 3 Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] є ученицею 11 класу цього учбового закладу. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданою директором Лиманського ліцею № 3 Лиманської міської ради Донецької області, дівчинка мешкає з бабусею [PERSON] та позивачем, які приділяють належну увагу вихованню дівчинки, цікавляться її навчанням та поведінкою, позивач постійно тримає зв`язок з класним керівником та вчителями, регулярно відвідує батьківські збори. Відповідач зв`язку зі школою не підтримує, жодного разу не виходила на контакт. За висновком про стан здоров`я від 20.12.2023, виданим комунальним некомерційним підприємством «П`ятихатський центр первинної медико- санітарної допомоги» П`ятихатської міської ради» [PERSON] є здоровою. Згідно з довідкою про доходи №744/03-10 від 13.12.2023 позивач працює старшим електромеханіком дільниці AT «Укрзалізниця» виробничий підрозділ «Краснолиманська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця» та має постійний дохід. Відповідно до характеристики за місцем роботи позивач характеризується позитивно. Позивач одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За висновку про стан здоров`я від 20.12.2023, виданим комунальним некомерційним підприємством «П`ятихатський центр первинної медико- санітарної допомоги» П`ятихатської міської ради» позивач є здоровим. Станом на 16.12.2023 позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебував, що підтверджується витягом з інформаційної - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Відповідач 03.10.2023 надала заяву, в якій відмовляється від батьківських прав стосовно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , яку посвідчено Ростовським-на-Дону нотаріальним округом, переклад з російської на українську мову здійснено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ревенко О.В. За своїм станом здоров`я та віком бабуся [PERSON] [PERSON] не може бути опікуном дитини. Позивач може бути опікуном та бажає, що підтверджується його зверненням до суду з відповідними документами. Згідно з висновком виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та призначення піклувальником позивача. Встановлені судом правовідносини регулюються СК України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При вирішенні справи суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, але за весь цей час мати проявляла байдужість до долі своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На порушення вказаних норм законодавства відповідач взагалі усунулася від виконання своїх обов`язків матері, не піклується про здоров`я доньки, не приймає участі у її вихованні. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Суд також враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні «Піні та інші проти Румунії» зазначав, що інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків (усиновителів). У статті 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, рішення від 16 липня 2015 року). За наявних у справі письмових доказів суд вважає доведеним той факт, що мати належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не займається її вихованням, не приділяє уваги дитині та не піклується про її розвиток. Таким чином, позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтована доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам неповнолітньої [PERSON] . Стаття 166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ч. 1). Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов у цій частині слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав. Що стосується позовних вимог про встановлення опіки та призначення позивача опікуном неповнолітньої [PERSON] , суд зазначає таке. Цивільний кодекс (далі - ЦК) України визначає, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ч.1 ст. 55 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами (віком до 14 років, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування), та особами, які визнані недієздатними в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами (віком від 14 до 18 років, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування) та особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Враховуючи вік неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та стан її здоров`я, над нею можливо встановити лише піклування, а позивача можливо призначити не її опікуном, а піклувальником, тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 грн 60 коп., підтверджені квитанцією банку, враховуючи клопотання позивача, висловлене у позові, та принцип диспозитивності, встановлений ст. 13 ЦПК України, слід залишити на позивачеві. На підставі викладеного, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 55, 58, 59 ЦК України,

Outcome: partial