Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

10.06.2024 [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.06.2024 відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2024 заяву залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків. У зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.07.2024 відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 05.12.2023 року він одружився з [PERSON] , яка від попереднього шлюбу, що розірваний 06.02.2020 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, має двох неповнолітніх доньок - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). 30.01.2024 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] (батька дівчат) на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх доньок у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.12.2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Однак, [PERSON] не сплачує аліменти на утримання своїх дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Немишлянським відділом ДВС у місті Харкові Східного МУ MIO. Згідно даного розрахунку, сукупний розмір заборгованості становить 16 254,16 грн. Тобто, сім`я не отримує аліментів чи будь-якої соціальної та матеріальної допомоги на утримання дітей. З моменту спільного проживання неповнолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на утримані позивача, оскільки рідний батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти сприймають позивача як близьку для них людину, оскільки фактично він займається їх вихованням та утриманням, повністю забезпечує матеріальне благополуччя сім`ї, а також все необхідне для нормального розвитку дітей, створює належні житлові умови, купує одяг, оплачує харчування, лікування та медичне обстеження, навчання, тощо. Окрім того, заявник взяв на себе обов`язок забезпечити дітям безпеку у час воєнного стану, тому орендує для них квартиру. Просив суд встановити факт перебування [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) на утриманні вітчима [PERSON] . Заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, додатково пояснив, що встановлення зазначеного факту йому необхідне з метою отримання відстрочки від проходження військової служби під час мобілізації. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, пояснила, що її колишній чоловік - батько дітей [PERSON] на даний час перебуває за межами України та не планує повертатися, аліментні платежі не сплачує, має заборгованість по них. Утриманням та вихованням дітей займається вона та [PERSON] .. З метою отримання від [PERSON] згоди на встановлення даного факту вона поїхала до Румунії де зустрілася з [PERSON] та отримала від нього відповідну заяву, яка долучена до матеріалів справи. Просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, був належним чином повідомлений. Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, за змістом ст. 268 СК України, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що заявник [PERSON] 05.12.2023 року одружився з [PERSON] (а.с.14). [PERSON] від попереднього шлюбу із [PERSON] , який розірваний 06.02.2020 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, має двох неповнолітніх доньок - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) (а.с.11-13, 18-19). Таким чином, заявник [PERSON] є вітчимом неповнолітніх дітей - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Також судом встановлено, що 10.01.2024 року Фрунзенським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх доньок у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.12.2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.20-21). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим Немишлянським відділом ДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ від №4760 від 23.05.2023, сукупний розмір заборгованості [PERSON] по аліментах становить 16 254,16 грн. (а.с.25-26). Матеріали справи містять долучену заявником нотаріально посвідчену заяву батька дітей [PERSON] , в якій [PERSON] зазначає, що на даний час знаходиться за межами України та у найближчий час повертатися не планує. Погоджується із твердженням того, що на цей час його діти [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) проживають, виховуються та матеріально утримуються подружжям [PERSON] та [PERSON] (а.с.118-120). З урахуванням досліджених доказів, судом встановлено, що діти щодо яких заявник просить встановити факт їх утримання мають працездатних матір та батька, і матеріали справи не містять жодних даних, що батьки дітей з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. При цьому, наявність заборгованості батька дітей щодо сплати аліментів не свідчить про те, що батько не надає кошти на утримання дітей з поважних причин. Таким чином, заявником не доведено суду наявність передумов, визначених ст. 268 СК України, за яких в нього, як вітчима, виник би обов`язок щодо утримання дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). З цих підстав, суд не досліджує надані заявником докази щодо понесених ним витрат на дітей. При цьому, установлення факту перебування у заявника на утриманні двох його падчерок не має правового значення в контексті мети заявлених вимог, оскільки заяву подано з метою звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed