Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах позивачки звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про позбавлення батьківських прав та заміну способу стягуваних аліментів. Позов мотивовано тим, що сторони з 2004 року проживали у зареєстрованому шлюбі, який 17.10.2016 року розірвано на підставі рішення Снятинського районного суду у справі № 351/1119/16-ц. У шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з № 13 , дата видачі 02.02.2010 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з № 34 , дата видачі 08.04.2014 року та [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою. Адвокат Петричка О.Є., зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. На даний час відповідач перебуває за кордоном, життям дітей абсолютно не цікавиться та не спілкується з ними, відповідно і не надає коштів на утримання дочок. На сьогоднішній день всі питання щодо виховання та утримання дітей, вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки відповідача, внаслідок чого дівчата самі не бажають спілкуватись з батьком. Відповідно до судового наказу виданого Снятинським районним судом від 22.10.2018 року по справі №351/2145/18 вирішено стягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі частини від усіх видів заробітку. Так як станом на день подачі позову до суду, доньки сторін стали дорослішими, у них появились нові потреби та інтереси позивачка не може належним чином матеріально забезпечити дітей, у зв`язку із ростом цін на комунальні послуги, продукти та речі повсякденного вжитку, тому позивачка бажає скористатись своїм правом на заміну способу стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) із відповідача. На підставі наведеного адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах позивачки просить суд позбавити батьківський прав відповідача та стягувати з останнього на користь позивачки на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно на кожну із них, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 09.08.2024 року Вх№6072 через канцелярію суду від представника позивачки, адвоката Петричка О.Є. надійшла заява про задоволення лише позовної вимоги про зміну способу стягуваних аліментів, справу розглядати у відсутності сторони позивачки. Відповідач через електронний суд Вх№ЕП. 854 від 11.06.2024 року подав заяву у якій зазначив, що проти задоволення позовної вимого щодо позбавлення його батьківських прав заперечує, зазначає, що з позивачкою домовився про те, що буде допомагати дітям. З доньками бачився, вони були раді їхній зустрічі та спілкуванню. Вказує, що позивачка свідомо вчиняє перешкоди щодо його спілкування з доньками, а також відмовляється забирати кошти (аліменти), які відповідач надсилає їй на адресу місцевої пошти. Представник Органу опіки та піклування Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подала до суду копію висновку відповідно до якого Орган опіки та піклування Снятинської міської ради вважає, що не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено беззаперечних доказів, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дітей та надала суду заяву у якій відмовилась від позовної вимоги що позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо не доцільності позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові в цій частині відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших осіб та неповнолітніх дітей на своєму утриманні немає, оскільки доказів протилежного суду не надано. Доказів того, що відповідач офіційно працює, стороною позивача суду не надано. Суд також вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивачки погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими. Відповідно до частини 2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у сумі 3196 грн, рівність прав як позивачки так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дітей, можливість відповідача сплачувати аліменти, зміну рівня життя станом на 2024 рік, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . в твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, на кожну із них, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Згідно п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Беручи до уваги, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог та

Outcome: approved