Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

31 травня 2024 року, представник [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. через електронний суд, звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просив суд, розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 28.09.2002 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (актовий запис № 10), в якому сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] , стягнувши з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. та судовий збір 968,96 грн., посилаючись на те, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, сварки, різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин та виховання дитини, а також ведення спільного господарства, втрати довіри, почуття любові один до одного, що призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились на протязі останнього часу, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а тому вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати свободам та інтересам позивачки. Позивачка та її представник в судове засідання не з?явилися, заявивши у позові клопотання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також окремо надіславши до суду письмову заяву, в якій підтримали позов, який просили задовольнити та слухати справу без їхньої участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 3,24). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за останньою відомою позивачці та судові адресою місця проживання (перебування), що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання», причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надав (а.с. 26,27). Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, і ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст.ст. 191,281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що офіційний шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 28.09.2002 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області (актовий запис № 10), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 28.09.2002 р., в якому сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою мобільного застосунку «ДІЯ», свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 10,11). З матеріалів справи вбачається, що що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, сварки, різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин та виховання дитини, а також ведення спільного господарства, втрати довіри, почуття любові один до одного, що призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились на протязі останнього часу, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а тому на думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, і розірвання шлюбу буде відповідати інтересам позивачки. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин буде суперечити інтересам та свободам позивачки і моральним засадам суспільства, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн. в порядку ст. 141 ЦПК України, як підтверджені документально (а.с. 13). Щодо судових витрат на правову допомогу адвоката, суд звертає увагу на наступне. Для подання даної позовної заяви, позивачка звернулася за правовою допомогою до адвоката Герасимчука О.О., з яким був укладений договір про надання правової допомоги б/н від 23.05.2024 р. з вартістю надання адвокатських послуг на суму 5000 грн., про що вказано у п. 3 договору (а.с. 14-17). Повноваження адвоката підтверджені ордером серії АВ № 1135023 від 30.05.2024 р. та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 5,19). Крім того, адвокатом до позову надано платіжну інструкцію від імені позивачки з оплатою 6100 грн. на рахунок [PERSON] (призначення платежу : переказ власних коштів) без прив?язки та посилання на договір про надання правової допомоги б/н від 23.05.2024 р. (а.с. 12). За змістом ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги - здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. В абзаці першому частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що\~розмір витрат, які сторона сплатила\~або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про\~адвокатуру і\~адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1,3 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги і встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає суду : детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України - належать до судових витрат. Однак, до матеріалів позову, представником позивачки адвокатом Герасимчуком О.О. не надано детальний опис робіт (наданих послуг), Акту виконаних робіт. У вказаному договорі про надання правничої допомоги - не вказано у якій справі надаються ці послуги. Крім того, суд звертає увагу на те, що в договорі вказана обумовлена сторонами сума вартості адвокатських послуг 5000 грн., а у платіжній інструкції від 23.01.2024 р. вказані сума переказу власних коштів без посилання на договір про надання правової допомоги від 23.05.2024 р. у розмірі 6100 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому в задоволенні позову в частині відшкодування судових витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: partial