Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Представник позивача селищний голова Віталій Береза, який діє в інтересах Онуфріївської селищної ради в особі голови органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та не справляти судовий збір з позивача відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" . Позовна заява обґрунтована тим, що на обліку служби у справах дітей Онуфріївської селищної ради з 2019 року та по теперішній час перебуває малолітній [PERSON] [INFO] , як такий, що проживає в сім"ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах по причині ухилення матері від належного виконання батьківських обов"язків. Мати дитини [PERSON] та батько дитини [PERSON] зареєстрували шлюб 12.12.2001 року у відділі РАГСУ Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 30, в родині постійно були присутні конфлікти з приводу того, що відповідач зникала з дому на декілька днів. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 шлюб між батьком [PERSON] та відповідачем розірвано. Із січня 2020 року відповідачка взагалі перестала проживати разом із родиною, змінила своє постійне місце проживання. У вихованні та розвитку малолітнього сина мати участі ніякої не приймає, на зауваження працівників служби у справах дітей та фахівців селищного центру соціальних служб реагує агресивно, постійно обурюється що служби заважають їй створювати нове життя, не спілкується з учителями, з класним керівником зв`язок не підтримує. Дана сім`я перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку сімей, що знаходяться в складних життєвих ситуаціях із відповідачкою постійно проводилися бесіди виховного характеру з приводу належного виконання батьківських обов`язків, неодноразово відповідачка заявляла про те, щоб її позбавили батьківських прав. При спілкуванні із малолітнім [PERSON] [INFO] було встановлено що мама із родиною не проживає тривалий час, Ростислав впевнено виявив бажання надалі проживати з батьком. Гр. [PERSON] [INFO] , відповідно до характеристики від 28.06.2024 року за місцем проживання характеризується позитивно. Питання щодо не належного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачем розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Онуфріївської селищної ради 21 червня 2024 року. За результатами розгляду, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачка навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, виконанням не займається, не турбується про життя та здоров`я сина. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.07.2024 у цивільній справ відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.09.2024 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заяву про визнання позову, відповідно до якої вона підтверджує, що повністю визнає заявлені у позові вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення в підготовчому судовому засіданні про задоволення позовних вимог, наслідки їй відомі та зрозумілі. В підготовчому судовому засіданні представник позивача начальник служби у справах дітей Онуфріївської селищної ради Вакуленко Л.В. не заперечувала проти розгляду справи в підготовчому судовому засіданні, позов підтримала в повному обсязі, прохала позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] . Відповідач в підготовчому судовому засіданні [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, беручи до уваги заяву відповідача, зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] визнала позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Згідно з ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області від 21.07.2011. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 шлюб між батьком [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Згідно довідки від 27.06.2024 №83, виданої Онуфріївським ліцеєм Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, [PERSON] є учнем 8-А класу Онуфріївського ліцею, мати останнього [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з учителями, зв`язок з класним керівником не підтримує. Як вбачається із нотаріальної заяви [PERSON] від 27.06.2024 року (зареєстрованої в реєстрі за № 1135), останній відомо що процедура позбавлення батьківських прав відбувається в судовому порядку, з позовним вимогами вона згодна, надає згоду на позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статі 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] від 08.07.2024 № 09-28/111, громадянка [PERSON] , [INFO] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] перебувала на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах з грудня 2019 року, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини. При спілкуванні із малолітнім [PERSON] , [INFO] . службою у справах дітей було встановлено що мама із родиною не проживає тривалий час, Ростислав впевнено виявив бажання надалі проживати з батьком. Питання щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків даною громадянкою, розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Онуфріївської селищної ради 21 червня 2024 року протокол № 7. За результатами розгляду, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Онуфріївської селищної ради від 21 червня 2024 року протокол № 7, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та у зв`язку з тим, що мати дитини взагалі не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі № 459/3411/17, провадження № 61-10531св21. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками як матері, не бажає брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, з дитиною не проживає, не турбується про її життя та здоров`я. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина, не приймає участі у його вихованні, не спілкується, не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі своєї дитини. Суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матір`ю малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у [PERSON] у вихованні малолітнього сина, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагалася виконувати батьківські обов`язки, адже відповідач ніякими способами не спілкується та не піклується про свого сина. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] не зашкодить його інтересам, його подальшому вихованню та утриманню. Таким чином, позивачем доведено той факт, що відповідач від виховання дитини ухиляється, її долею не цікавиться. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами та заявою відповідача про визнання позову, яка надана до суду та нотаріально завірена. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не спілкується з дитиною взагалі; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав, також суд бере до уваги заяву відповідача, в якій остання визнала позов в повному обсязі. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач від сплати судового збору був звільнений ухвалою суду від 25 липня 2024 року на підставі п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір». Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Зважаючи на те, що 50% сплаченого судового збору мають бути повернуті Державі у зв`язку із визнанням відповідачем позову, із відповідача на користь Держави також підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору оскільки у суду відсутні відомості про те, що відповідач є звільнений від такої сплати. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

Outcome: approved