Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача за договором про поділ майна подружжя компенсацію у розмірі 450\~000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 2\~620,10 грн., 3% річних у сумі 13\~500,00 грн. від простроченої суми сплати компенсації, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору від 10.02.2021. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з 07.07.1995 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають повнолітню дитину, рішенням суду від 08 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано. Після припинення фактичних шлюбних стосунків, вони з відповідачем 10 лютого 2021 року за взаємною згодою уклали договір про поділ майна подружжя, за яким домовились припинити право спільної сумісної власності подружжя та визначити способи розподілу спільного майна: домоволодіння по [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,1000 га і 0,0746 га за цією ж адресою , квартири [ADDRESS] . Згідно умов договору до особистої приватної власності відповідача перейшов житловий будинок із земельними ділянками, а до її власності перейшли квартири та нежитлове приміщення. Однак, оскільки при поділі майна вони з відповідачем відійшли від рівності часток, ними в нотаріально посвідченому договорі було погоджено сплату відповідачем їй грошової компенсації з його особистих коштів в сумі 450\~000,00 грн. не пізніше 01.06.2021, на що вони погодилися і підписали зазначений договір у нотаріуса під відеозапис. Разом з тим, відповідачів взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, тому на підставі статей 509, 625 ЦК України, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Євгеній Михайлович, про визнання договору про поділ майна подружжя недійсним. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року поновлено провадження у справі та прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді [PERSON] . У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позову наполягав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність погодженими сторонами умовами договору дійсним обставинами справи та відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин положень ст. 625 ЦК України. Відзиву на позов відповідач не подав. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 10 лютого 2021 року між [PERSON] , як дружиною, та [PERSON] , як чоловіком, було укладено договір про поділ майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. за реєстрованим № 147 (а.с. 11-13). Відповідно до пункту 3 цього договору сторони домовились, що після укладання цього договору в особисту приватну власність [PERSON] переходить наступне майно: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та дві земельні ділянки за вказаною адресою, площі яких становлять 0,1000 га та 0,0746 га. До особистої приватної власності [PERSON] переходить квартира за адресою [ADDRESS] та нежитлове приміщення після реконструкції квартир за адресою [ADDRESS] . Пунктом 2 спірного договору сторони погодили вартість майна, з посиланням на відповідні звіти про оцінку майна, а саме: вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 1\~024\~500,00 грн., земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1000 га 40\~000,00 грн., земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0746 га 29\~840,00 грн. (підпункти 2.1-2.3 договору), квартири за адресою: [ADDRESS] 130\~000,00 грн., нежитлового приміщення після реконструкції квартир за адресою: [ADDRESS] , № 29 342\~000,00 грн. (підпункти 2.4-2.5 договору). Відповідно до пункту 4 договору сторони за власним розсудом, розуміючи значення своїх дій, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України відійшли від рівності часток при розподілі майна. Враховуючи той факт, що майно, зазначене у п.п. 2.1, 2.2., 2.3 має значну сукупну вартість та за домовленістю сторін за цим договором, чоловік сплачує дружині компенсацію у розмірі 450\~000,00 грн. за рахунок його особистих коштів не пізніше 01.06.2021. На підтвердження виконання цього пункту дружина зобов`язана видати чоловіку заяву про повний розрахунок, справжність підпису на якій повинно бути засвідчено нотаріально. Пунктом 5 спірного договору визначено, що після підписання цього договору майнові претензії сторін щодо спільного майна подружжя вважаються врегульованими Згідно пункту 8 договору, сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що жодна з них не поставлена цим договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається сторонами у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Відповідач [PERSON] у серпні 2023 року звернувся до суду із позовом про визнання недійсним указаного договору від 10.02.2021, посилаючись на той факт, що із вказаними умовами договору він не ознайомився, нотаріусом повний текст спірного договору йому не зачитувався, тому він лише підписав договір, виходячи з домовленості, яка існувала з відповідачем щодо рівності часток подружжя при поділі спільного майна. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Євгеній Михайлович про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 10.02.2021, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. Рішення суду від 17.01.2024 оскаржувалось в апеляційному порядку, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишено без змін (а.с. 59-63). Таким чином, договір про поділ майна подружжя від 10.02.2021 чинний, між сторонами не розірваний, недійсним в судовому порядку не визнавався, підстави для визнання його нікчемним відсутні. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відтак, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У судовому засіданні стороною відповідача не доведено факт належного виконання умов договору в частині погодженого сторонами пункту 4 договору, а саме сплати чоловіком дружині в рахунок компенсації 450\~000,00 грн. у строк до 01.06.2021, а тому ураховуючи договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] та невиконання в погоджений строк грошового зобов`язання, суд вважає доведеними в цій частині вимоги, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625\~ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/6494/21 (провадження № 61-4192св22) виснував, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стороною позивача надано розрахунок інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 22) та 3% річних (а.с. 35), який не спростований стороною відповідача та з яким погоджується суд, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідач [PERSON] відзиву на позов та доказів на обґрунтування своїх заперечень, до суду не подав, тому суд розглядає справу на підставі наданих сторонами належних та допустимих доказів, оскільки згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved