Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

В жовтні 2023 року позивачі звернулись до суду з позовом в якому просять припинити право власності відповідача на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] , та визнати право власності на вказану частку за ними по частини зазначеного будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд. Позовні вимоги\~обґрунтовують тим,\~що вони\~є власниками по 11/24\~частки кожний житлового\~будинку за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~власником 1/12\~частки вказаного\~житлового будинку\~є відповідач.\~Спільне володіння\~та користування\~сторонами житловим\~будинком неможливе,\~відповідач не проявляє інтересу у\~користуванні своєю\~власністю,частка відповідача є незначною.\~Відповідачу також\~на праві\~особистої приватної\~власності належить\~житловий будинок\~ [ADDRESS] ,\~де вона\~постійно проживає.\~В свою\~чергу,\~позивачі іншого\~житла не\~мають. З урахуванням особливостей планування, характеристики будинку, інженерні комунікації, провести його поділ в натурі згідно з ідеальними частками кожного із співвласників технічно не можливо. Враховуючи викладене, позивачі вважають, що наявні всі підстави для припинення права на частку відповідача у спірному майні, частка відповідача є незначною та складає всього 1/12 частку, припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, оскільки вона є власником іншого житла. Оскільки вирішити питання щодо спірного майна в добровільному порядку вирішити спірне питання не уявляється можливим, позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явилась,\~повідомлялась належним\~чином,\~причини неявки\~суду не\~повідомила.Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~вислухавши представника позивачів та дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Так, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/12 частка спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 19.02.2011, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори. Зазначені вище відомості підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка № 38823146 від 30.07.2024. В свою чергу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2021, за № 281, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. С.А., [PERSON] належить11/24 часток спірного житлового будинку [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2021, за № 282, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. С.А., [PERSON] належить 11/24 часток спірного житлового будинку [ADDRESS] . Зазначені вище відомості підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка № 38823146 від 30.07.2024. Загальна площа спірного житлового будинку складає 58,7 кв.м., житловою площею 32.1 кв.м. Таким чином 1/12 частина зазначеного будинку складає 2,67 кв.м. житлової площі. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №16.27-30247-2023 від 10.10.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка № 377581103 від 08.05.2024, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач, належить останній на праві приватної власності на підставі договору дарування від 10.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. за № 4436. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Частка відповідача у спірному майні становить 1/12, частка позивачів 11/24 у кожного, тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Також встановлено, що позивачі іншого власного житла не мають, а відповідач, частка якої в спірному нерухомому майні є незначною, є власником іншого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки відповідача на житловий будинок, яка складає 1/12 та є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Згідно висновку\~експерта оціночно-будівельної експертизи від 18.10.2023 ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, складає 614080,00 грн, в свою чергу вартість 1/12 його частки складає 51173,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Миколаївській області кошти у сумі 25586,50 грн., відповідно до квитанції № 0.0.3488894018.1 від 22.02.2024, внесених [PERSON] . Також кошти у сумі 25586,50 грн., відповідно до квитанції № 0.0.3488830452.1 від 22.02.2024, внесених [PERSON] . Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що частка відповідача у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач у спірному будинку не проживає та має у власності інше житло, а також те, що позивачами внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу частки, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/12 частку у спільному майні. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. на користь кожного.

Outcome: approved