Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 741848,60 грн. та судовий збір у розмірі 11127,73 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.04.2011 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12-Ф/2011. За умовами п.1.1., п. 1.3.1, п. 1.4.2 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 1594000,00 грн. на строк з 28.04.2022, із сплатою річних за користування кредитними коштами виходячи з 18,6% річних за користування кредитними коштами у межах строку кредитування та 23,6% річних за прострочену заборгованість. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з позичальника заборгованості. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 у справі № 2-1042/12 позов банку задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 29.04.2011 № 12-Ф/2011, яка станом на 23.04.2012 становить 1768058,88 грн. та 3219,00 грн. судового збору. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України, банк має право вимагати від позичальника сплати 3% річних від простроченої суми - 202044,18 грн. і збільшення заборгованості з урахуванням інфляційних нарахувань - 539804,42 грн. за період з 12.03.2017 по 14.04.2019 (15.04.2019 заборгованість погашена), що становить 741848,60 грн. Крім того, щодо строків позовної давності зазначав, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширення коронавірусної хвороби (СOVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення ЦК України доповнено п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 установлено з 12.03.2020 карантин на усіх території України, який триває по час подачі позову до суду. Ухвалою від 22.03.2023 у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження. 21.11.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шупівською О.В. до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила поновити строк на подання відзиву і відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначала, що позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено обставини, що підтверджують неналежне виконання відповідачем рішення суду саме у період з 17.03.2017 по 28.04.2021, оскільки у позовній заяві взагалі відсутнє обґрунтування нарахування 3% річних та інфляційних втрат у сумі 741848,60 грн. за цей період, визначений позивачем у розрахунку такої заборгованості. Крім того, позовну заяву у даній справі було одержано судом 23.01.2023, що дає підстави вважати, що на день подання даної позовної заяви вже сплинув строк позовної давності щодо стягнення позивачем вищезазначеної суми заборгованості в розмірі 741848,60 грн. 21.11.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шупівською О.В. до суду було подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою від 21.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.12.2023 представником позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л. до суду було подано відповідь на відзив, у якій остання зазначала, що до позовної заяви позивачем було додано виписки за картковими рахунками які є належними доказами і підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором. Крім того, представником відповідача у відзиві на позовну заяву не наведено жодної норми чинного законодавства, яка забороняє нараховувати відповідальність за невиконання грошового зобов`язання передбачену ст. 625 ЦК України, до повного виконання зобов`язання боржником, та обмежує таке нарахування 3-ма роками після винесення рішення суду про стягнення боргу. Щодо строків подання позову, представник позивача зазначала, що позивачем під час подання позову не було порушено строки позовної давності та періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки борг нараховується за період з 12.03.2017 по 28.04.2021 (карантин встановлено з 12.03.2020), а строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби. Крім того, зазначала, що у випадку незгоди відповідача з наданим розрахунком заборгованості він має надати суду всій контр рахунок. 08.02.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шупівською О.В. до суду було подано заперечення на відповідь на відзив. 18.03.2024 представником позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - Слісаренко Л.Л. до суду були подані заперечення на заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача - Семенченко Р.О. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи без їх участі. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 29.04.2011 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12-Ф/2011. За умовами п.1.1., п. 1.3.1, п. 1.4.2 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 1594000,00 грн. на строк з 28.04.2022, із сплатою річних за користування кредитними коштами виходячи з 18,6% річних за користування кредитними коштами у межах строку кредитування та 23,6% річних за прострочену заборгованість (а.с. 6-11). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з позичальника заборгованості. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 у справі № 2-1042/12 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 29.04.2011 № 12-Ф/2011, яка станом на 23.04.2012 становить 1768058,88 грн. та 3219,00 грн. судового збору (а.с. 18-21). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. З огляду на те, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] . З ухваленням судом у 2012 році рішення суду про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № 12-Ф/2011 в сумі 1768058,88 грн. зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем заборгованість в повній мірі була погашена лише 29.04.2021, що також підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] від 29.04.2011 по 01.11.2022 (а.с. 23-32). Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання. Як вказує позивач, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України здійснюється в межах строку загальної позовної давності у три роки з врахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 19.12.2020 року. Згідно розрахунків, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених ст. 625 ЦК України, стягнення здійснюється за період з 12.03.2017 по 28.04.2021 (а.с. 22). Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, що складає 202044,18 грн., а також нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 539804,42 грн. Загальний розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання становить 741848,60 грн. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Разом з тим, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 та діяв до 30.06.2023. У розрахунку наданому позивачем стягнення здійснюється за період з 12.03.2017 по 28.04.2021. Разом з тим, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах віл 10.04.2018 у справі № 910/16945/14 та 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, не виконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у к4редитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З урахування наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності у межах якого він може звернутися з вимого про стягнення 3% річних і інфляційних втрат за період з 12.03.2017 по 27.04.2018. Проте, стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 28.04.2018 по 28.04.2021 заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності. Провівши розрахунок на заборгованість інфляційних нарахувань за період 28.04.2018 по 28.04.2021, судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають: 1630108,88 x 120,404% - 1630108,88 = 332600,19 грн.; індекс інфляції за весь період = 120,404% (травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99.3%, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101.9%, жовтень 2018 року - 101.7%, листопад 2018 року - 101.4%, грудень 2018 року - 100.8%, січень 2019 року - 101%, лютий 2019 року - 100.5%, березень 2019 року - 100.9%, квітень 2019 року - 101%, травень 2019 року - 100.7%, червень 2019 року - 99.5%, липень 2019 року - 99.4%, серпень 2019 року - 99.7%, вересень 2019 року - 100.7%, жовтень 2019 року - 100.7%, листопад 2019 року - 100.1%, грудень 2019 року - 99.8%, січень 2020 року - 100.2%, лютий 2020 року - 99.7%, березень 2020 року - 100.8%, квітень 2020 року - 100.8%, травень 2020 року - 100.3%, червень 2020 року - 100.2%, липень 2020 року - 99.4%, серпень 2020 року - 99.8%, вересень 2020 року - 100.5%, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101.3%, грудень 2020 року - 100.9%, січень 2021 року - 101.3%, лютий 2021 року - 101%, березень 2021 року - 101.7%, квітень 2021 року - 100.7%). Провівши розрахунок 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.04.2018 по 28.04.2021, судом встановлено, що їх розмір складає 146843,78 грн.; розрахунок 3% річних: 33227,42 грн. (1630108,88 x 3 % x 248 : 365 : 100, період з 28.04.2018 до 31.12.2018) + 48903,27 грн. (1630108,88 x 3 % x 365 : 365 : 100, період з 01.01.2019 до 31.12.2019) + 48903,27 грн. (1630108,88 x 3 % x 366 : 366 : 100, період з 01.01.2020 до 31.12.2020) + 15809,82 грн. (1630108,88 x 3 % x 118 : 365 : 100, період з 01.01.2021 до 28.04.2020)= 146843,78 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення за період з 28.04.2018 по 28.04.2021 з [PERSON] заборгованості за грошовим зобов`язанням, а саме: 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 146843,78 грн., інфляційних втрат у розмірі 332600,19 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» було сплачено судовий збір в розмірі 11127,73 грн. відповідно до ціни позову, яка складала 741848,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №9835-156 від 13.01.2023 (а.с. 42). Оскільки позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 64,63%), тому судові витрати, понесені позивачем, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на сторону відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 7191,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial