Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 09 серпня 2018 року розірвано. Від даного шлюбу у них є діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішеннями Шепетівського міськрайонного суду від 16 травня 2026 року та 20 лютого 2017 року з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання двох дітей, однак аліментів відповідач не сплачує та згідно розрахунків Старосинявського ВДВС має заборгованість по платі аліментів в розмірі 86448,40 грн, 9 212,90 грн та 88407,05 грн. Позивач вказує, що з квітня 2016 року батько дітей [PERSON] проживає окремо, жодного із обов`язків, покладених на батьків Сімейним кодексом не виконує, не надає матеріальної допомоги дітям, абсолютно не приймає участі у їх вихованні. Вихованням та утриманням дітей займається лише вона, що підтверджено довідками із школи, а також за її зверненням надано відповідний висновок органу опіки та піклування. Враховуючи зазначене, на підставі ч.2 ст.164 СК України, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 16 травня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позові, просили позбавити відповідача батьківських прав. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради в судовому засіданні підтримав висновок від 19 березня 2024 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань не подавав, відзив на позов не надавав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, протокольною ухвалою суду від 14 серпня 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2018 року. (а.с. 9-10) Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданих Виконавчим комітетом Пліщинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7,8) Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 600 гривень до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 12-13) Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 11) У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів - боржник [PERSON] має заборгованість станом на 20 грудня 2023 року по ВП [NUMBER] в розмірі 86448,40 грн, по ВП [NUMBER] станом на 20 грудня 2023 року - в розмірі 88407,05 грн, а також заборгованість згідно виконавчого листа №2/688/257/17 від 20 лютого 2017 року станом на 01 березня 2018 року в розмірі 9212,90 грн. (а.с. 17-28) Згідно витягу №38 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с. 34) Судом встановлено, що позивач із неповнолітніми дітьми фактично проживає не за місцем реєстрації, а за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 07 лютого 2024 року. Як вбачається з акта обстеження умов проживання від 07 лютого 2024 року (члени комісії начальник служби у справах дітей [PERSON] , головний спеціаліст служби у справах дітей [PERSON] ) за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (чоловік), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син від другого шлюбу) - умови проживання сім`ї добрі, діти забезпечені усім необхідним за віком, мають окрему кімнату. (а.с. 31) Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №96 від 21 березня 2024 року вирішено визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с. 33) Згідно довідок Пліщинської гімназії з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області №17 та №18 від 31 січня 2024 року [PERSON] - учень 4 класу, та [PERSON] учень 2 класу навчаються у гімназії з 1 класу, систематично відвідують заняття, охайні, доглянуті, забезпечені усім необхідним, у вихованні дітей бере участь тільки мама [PERSON] , яка постійно цікавиться освітнім процесом, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами дітей. (а.с. 19,20) 19 березня 2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради надав висновок за вих. №03-28/2013 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , так як встановлено, що діти проживають із матір`ю, батько участі у їх вихованні не бере, навчанням та здоров`ям не цікавиться, аліментів не сплачує. (а.с. 32) Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Виходячи з положень ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. В силу п.2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 , від 23.12.2020 року у справі №522/21914/17. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано та відповідач у справі проживає окремо від дітей, діти проживають із матір`ю, вихованням дітей займається мати, яка постійно цікавиться освітнім процесом, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами дітей, батько не сплачує аліменти та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками, однак вказані обставини, на переконання суду, не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, який є крайнім заходом впливу, необхідності застосування якого позивач не довела. Акт обстеження умов проживання від 07 лютого 2024 року та довідки навчального закладу, надані позивачем не є достатніми доказами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факту свідомого ухилення відповідача від виконання обов`язків та його винної поведінки. Також у справі відсутні докази застосування до заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, тощо. Посилання позивача на наявність заборгованості по сплаті аліментів як підставу позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими, оскільки вказана обставина самостійно не може бути підставою для позбавлення батьківських прав . Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості по сплаті аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. У постанові від 17.06.2021 року у справі №466/9380/17 Верховний Суд також прийшов до висновку, що факт несплати аліментів, який носить несистематичний характер та відсутність спілкування із дітьми протягом певного періоду часу не є достатньою правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Нормами ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд вважає недостатньо обґрунтованим таким, що не відповідає інтересам дітей, висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують [PERSON] , як особу, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не містить відомостей щодо наявності обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, його протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на їх виховання та свідомість дітей, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивачем не доведено та судом не встановлено, та зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно дітей, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання своїх дітей. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього, оскільки у позові відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed