Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб 04.09.1999 року. У цьому шлюбі в них народилось троє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова 27.07.2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач [PERSON] з початку повномасштабного вторгнення російської федерації по сьогоднішній день виїхала за межі України і більше не поверталася, натомість донька [PERSON] проживає разом з позивачем в Україні. З моменту розлучення і по даний час [PERSON] не бачила доньку, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує доньку, отже повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. А тому застосування такого заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини та сприятиме відновленню емоційно-психологічного стану дитини, травмованого довготриваючою байдужістю матері та формуванню у неї здорових уявлень про сімейні цінності та моральні орієнтири. Враховуючи вище викладене просить позов задоволити. Ухвалою судді від 19 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору. 9 липня 2014 року від Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. Від відповідача [PERSON] 30.08.2024 р. надійшла заява про визнання позову, у такій зазначила, що нею на адресу позивача було надіслано письмову заяву від 28.05.2024 року, підпис на якій посвідчено третім секретарем з консульських питань Посольства України у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії та яка зареєстрована в реєстрі за номером 570/4-1193. У цій заяві вона повідомила всі компетентні органи України про те, що з дня повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України по сьогоднішній день постійно проживає на території Європейських країн та фактично з цього часу не виконує жодних обов`язків матері стосовно [PERSON] , не приймає участі у її житті та вихованні, розвитку, утриманні та догляді, у зв`язку з тим, що постійно проживає за кордоном, де у неї є інша сім`я; також про те, що з [PERSON] впродовж цього часу не спілкується та жодних контактів не підтримує; також про те, що з часу розірвання шлюбу із [PERSON] не надавала жодних грошових коштів на утримання [PERSON] , в тому числі, не сплачувала аліменти, а відтак повідомляла, що вихованням, розвитком, утриманням та доглядом [PERSON] повністю та самостійно займається її батько [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що не вважає за доцільне заслуховувати думку дочки, оскільки таке може травмувати та негативного вплинути на неї. Представник позивача підтримав позов з мотивів та підстав наведених у позовній заяві та просить суд такий задоволити у повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, клопотання про відкладення не подавала, скерувала на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи, вважає що відсутня крайня необхідність у позбавленні батьківських прав відповідачки. Наданий суду висновок підтримує, при цьому зазначив, що орган опіки і піклування не підтримує позовні вимоги оскільки не зміг заслухати думку дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали\~справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, виконувати інші обов`язки. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15). Відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.07.2022 року (а.с.16-17). \~ \~ \~ \~В той же час, малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 10.06.2024 року. Крім того, письмовою заявою [PERSON] від 07.06.2024 року, яка посвідчена нотаріально зазначено те, що [PERSON] не приймає участі у житті своєї доньки [PERSON] , у її вихованні, розвитку, утриманні та догляді, оскільки постійно проживає за кордоном, де у неї є інша сім?я, а також те, що з часу виїзду за кордон [PERSON] жодного разу не відвідувала свою доньку, не надає жодної матеріальної допомоги на її виховання та утримання, не вітає на день народження та жодним чином не підтримує з нею будь-яких відносин; ??Також до матеріалів справи долучено письмову заяву [PERSON] від 07.06.2024 р., яка посвідчена нотаріально, про те, що [PERSON] з моменту розлучення і по цей час не приймає участі у житті своєї доньки [PERSON] , у її вихованні, розвитку, утриманні та догляді, оскільки постійно проживає за кордоном, де у неї є інша сім?я. Також з часу виїзду за кордон [PERSON] жодного разу не відвідувала свою соньку, не надавала та не надає їй жодної матеріальної допомоги, не бере жодної участі у її вихованні та утриманні, не вітає на день народження та жодним чином не підтримує з нею будь-ких відносин. Усі обов?язки щодо виховання, утримання та розвитку [PERSON] виконує виключно [PERSON] . Натомість [PERSON] не бачиться із донькою, жодного разу не телефонувала їй, а також від [PERSON] немає жодних відомостей. Вона не дбає про духовний, фізичний та моральний розвиток [PERSON] , те виявляє бажання спілкуватись із своєю донькою та приймати участь у її вихованні. Для [PERSON] її мама є чужою людиною, формально залишаючись матір?ю лише у відповідній графі в свідоцтві про народження; ??Також довідкою від 06.06.2024 року, що видана керівником відокремленого підрозділу Львівської області Асоціації спортивного танцю України, підтверджується те, що [PERSON] 2012 року народження, з 01.09.2018 року по день видачі цієї довідки постійно відвідує гурток Спортивного бального танцю Шарм. Постійну участь у відвідуванні гуртка [PERSON] забезпечує і батько [PERSON] , який привозить, забирає доньку, оплачує послуги гуртка, а також постійно присутній на змаганнях та інших заходах у який приймає участь [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні\~основних інтересів\~дитини у\~кожному конкретному\~випадку необхідно\~враховувати дві\~умови:\~по-перше,\~у якнайкращих\~інтересах дитини\~буде збереження\~її зв`язків\~із сім`єю,\~крім випадків,\~коли сім`я\~виявляється особливо\~непридатною або\~явно неблагополучною;\~по-друге,\~у якнайкращих\~інтересах дитини\~буде забезпечення\~її розвитку\~у безпечному,\~спокійному та\~стійкому середовищі,\~що не\~є неблагополучним.\~(Постанова\~Верховного Суду\~від 29\~вересня 2021\~року по\~справі № 459/3411/18) Відповідно доВисновку Личаківської районної адміністрації від 08.07.2024 №260004-вих-98339, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Із змісту висновку органу опіки і піклування вбачається, що відповідач на засідання комісії з`явилася, а заява матері від 28.05.2024 р. не може бути взята комісією до уваги, оскільки фактично є заявою про відмову від батьківських прав та не відповідає інтересам дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дочки, не проявляє материнської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки аліменти на її утримання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень. Вищенаведене, з урахуванням наданих суду доказів представником позивача та пояснень свідків, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, самоусунулась від виконання таких по відношенню до доньки, не вживає жодних заходів для виконання своїх батьківських обов`язків у будь-який спосіб. При цьому, задовольняючи позов, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

Outcome: approved