Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 29 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №167. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог позивач\~зазначив,\~що з 29 серпня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час проживання однією сім`єю в них народилася\~дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що з самого початку подружнього життя сторони мали дружню сім`ю, засновану на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом ці почуття згасли та стосунки між позивачем та відповідачем зіпсувалися. Посилався, що сторони намагалися зберегти сім`ю, однак їм це не вдалося та у 2022 році шлюбні відносини було остаточно припинено. Зазначив, що позаяк вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, то збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Аргументи учасників справи Від представника відповідача [PERSON] адвоката Ковалишина Т.А. 02.07.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд надати сторонам у справі строк для примирення тривалістю у шість місяців. В обґрунтування обраної позиції посилався, що відповідачу стало відомо про бажання позивача розлучитися після відкриття провадження у справі, жодних розмов з цього приводу між позивачем та відповідачем не відбувалося. Зазначив, що після початку збройної агресії рф проти України у 2022 році сторони спільно прийняли рішення, що задля забезпечення безпеки їх неповнолітньої дочки відповідач разом з дитиною виїде за межі України та повернеться в разі зникнення загрози їх життю. Впродовж 2022-2024 років відповідач дійсно мешкала за межами території України, про що позивачу було достовірно відомо, також позивач знав точну адресу її проживання. Посилався, що впродовж цього часу відповідачка разом з дитиною раз на три місяці поверталася до міста Харкова до позивача, де перебувала близько по 15 днів та у цей час вони проживали разом, як подружжя. Посилався, що протягом 2022-2024 років позивач та відповідач спілкувалися як чоловік та дружина, жодних конфліктів між ними не відбувалося, вони вирішували сімейні справи, піклувалися один про одного. Зазначив, що сторонами була погоджена відпустка у Буковелі з 19 липня 2024 року. Як про це зазначає представник відповідача, [PERSON] здійснюються всі заходи, щоб повернутися в Україну та спокійно обговорити з позивачем всі питання щодо їхнього шлюбу. З огляду на викладене, просив суд надати сторонам шестимісний строк для примирення. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 18 квітня 2024 року залишив без руху позовну заяву [PERSON] , надавши позивачу строк - 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків заяви. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 квітня 2024 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Московський районний суд м. Харкова в судовому засіданні 04 вересня 2024 року без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про прийняття відмови відповідача від заяви про надання сторонам строку для примирення, залишивши зазначену заяву без розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач [PERSON] у судовому засіданні 04 вересня 2024 року повідомив, що свої позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Зазначив, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, а тому проти збереження шлюбу з відповідачкою заперечує. Зазначив, що в січні 2024 року відповідачка приїздила в Україну та вони мали особисту розмову в автомобілі, де позивач їй все це пояснив, а відповідачка повідомила, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Поясилався, що з 2022 року вони з відповідачкою перебували на відстані один від одного, але постійно сварилися в розмовах по телефону. На запитання суду позивач повідомив, що з березня 2022 року вони з відповідачкою не проживають разом, а десь з травня 2024 року в нього склалися стосунки з іншою жінкою. Пояснив, що у березні 2022 він вивіз дружину з дитиною до Кам`янець-Подільського, а звідти відповідачка з їх дочкою виїхала до Австрії. Зазначив, що причиною цьому послугувала збройна агресія рф проти України. Пояснив, що на відстані вони постійно сварилися, відповідачка періодично приїжджала до України, але теплих відносин між ними вже не було. Пояснив, що коли відповідачка разом з дитиною приїжджала до України, вони всі втрьох жили разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , але між сторонами виникали постійні сварки. Остаточно зазначив, що вирішив для себе, що більше не вважає за можливе продовжувати з відповідачкою шлюбно-сімейні стосунки у січні 2024 року, про що у січні 2024 року повідомив відповідачці, коли вона приїжджала з Австрії з дочкою додому в Харків. Зауважив, що коли він повідомив відповідачці про те, що бажає розірвати шлюб, відповідачка не висловлювала проти цього заперечень. Відповідач [PERSON] , яка приймала участь в\~судовому засіданні 04 вересня 2024 року в режимі відеоконференції, відмовилась від заявленого клопотання про надання строку для примирення, просила залишити його без розгляду. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що 07 березня 2022 року вони з чоловіком прийняли рішення, що вона з дочкою має виїхати за межі міста Харкова через активні бойові дії. Зазначила, що вона кожні три місяці з дочкою приїжджала додому в Україну, до чоловіка, де вони всі разом проживали однією сім`єю близько 20 днів. Повідомила, що весь час поки вона з дочкою перебувала за кордоном, її чоловік проживав у їх спільній квартирі. Пояснила, що з 16 квітня 2024 року він зібрав речі та виїхав з їх квартири. Як про це зазначила відповідач, до розгляду справи в суді їй не було відомо про наявність в її чоловіка іншої жінки та його бажання розірвати шлюб, вона навіть не здогадувалася, що в їх з позивачем відносинах щось негаразд. Наполягала, що вони з позивачем припинили шлюбно-сімейні відносини в квітні 2024 року, коли позивач пред`явив до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ковалишин Т.А., який приймав участь в судовому засіданні 04 вересня 2024 року в режимі відеоконференції, повідомив, що відповідач визнає позовні вимоги, проти розірвання шлюбу не заперечує, однак не погоджується з деякими обставинами, викладеними позивачем в позові. Зазначив, що як на це посилається в позовній заяві позивач, що вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини з 2022 року, однак, як на це посилався представник відповідача, насправді шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися у квітні 2024 року. Посилався, що до цього моменту сторони приймали спільні рішення щодо ведення побуту, виховання дитини, спільних відпусток тощо. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №167, що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 30). В шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 2010 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1289 (а.с. 5). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України\~та\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно\~зі ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд бере до уваги ту обставину, що позивач [PERSON] заперечує проти збереження шлюбу, посилається, що сім`я розпалась та її збереження є неможливим, тому він не згодний на продовження шлюбу з відповідачем. Також при вирішенні спору про розірвання шлюбу судом приймаються до уваги обставини щодо перебування позивача у стосунках з іншою жінкою, на які у вступному слові посилався позивач. Що стосується часу, з якого сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, то суд звертає увагу, що, як посилалася у судовому засіданні відповідач, не дивлячись на те, що вона з дочкою у зв`язку зі збройною агресією рф на території України за спільним рішенням з позивачем виїхала з їх малолітньою дочкою до Австрії, шлюбно-сімейні відносини між нею та позивачем продовжувалися до квітня 2024 року та були припинені у квітні 2024 року, коли позивач пред`явив до суду даний позов. Також суд ураховує, що у судовому засіданні позивач підтвердив, що дружина з дочкою у березні 2022 року виїхали спочатку до Кам`янець-Подільського, а згодом до Австрії, у зв`язку зі збройною агресією рф на території України, а ні через припинення між ними шлюбно-сімейних відносин. Посилався, кожного разу, як відповідач приїжджала додому з Австрії між ними виникали непоодинокі сварки, в зв`язку з чим у січні 2024 року він прийняв остаточне рішення при розірвання шлюбу з відповідачкою, про що їй повідомив особисто, коли вона в черговий раз приїжджала до Харкова з дочкою. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони з проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує, оскільки у прохальній частині позовної заяви позивач просив суд залишити судові витрати за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved