Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

17.05.2024 року до суду надійшла вище вказана позовна заява. В своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості: за кредитним договором №014-RО-82-41494179 від 24.12.2019 року в сумі 39959,55грн., з яких: -\~32486,24 грн. сума заборгованості за кредитом, -\~7473,31 грн. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №014-RО-82-45205554 від 19.02.2020 року в сумі 41147,72 грн., з яких: -\~33922,24 грн. сума заборгованості за основним боргом, -\~7225,48 грн. сума заборгованості за відсотками. А також, стягнути понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2800,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 24.12.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RО-82-41494179. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 30\~000,00грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит на сплатити проценти за його користування. 19.02.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RО-82-45205554. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 27859,36грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит на сплатити проценти за його користування. Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право грошової вимоги за вказаними кредитними договорами ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». Відповідно до реєстрів боржників до вказаного договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 81107,27 грн.: за кредитним договором №014-RО-82-41494179 від 24.12.2019 року в сумі 39959,55грн., з яких: -\~32486,24 грн. сума заборгованості за кредитом, -\~7473,31 грн. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №014-RО-82-45205554 від 19.02.2020 року в сумі 41147,72 грн., з яких: -\~33922,24 грн. сума заборгованості за основним боргом, -\~7225,48 грн. сума заборгованості за відсотками. Після відступлення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» права грошової вимоги до відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 21.05.2024 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК\~України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Відзиву від відповідача до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 24.12.2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RО-82-41494179. Договір підписано за допомогою електронного підпису клієнта (п.п. 1.1. договору). Відповідно до умов вказаного кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 30\~000,00грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит на сплатити проценти за його користування. Факт надання банком відповідачу кредитних грошових коштів, відповідно умов кредитного договору №014-RО-82-41494179 від 24.12.2019 року, підтверджується копією виписки по рахунку. 19.02.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RО-82-45205554. Договір підписано за допомогою електронного підпису клієнта (п.п. 1.1. договору). Відповідно до умов вказаного кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 27859,36грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит на сплатити проценти за його користування. Факт надання банком відповідачу кредитних грошових коштів, відповідно умов кредитного договору №014-RО-82-45205554 від 19.02.2020 року, підтверджується копією виписки по рахунку. Таким чином, АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитними договорами, надавши останньому кредит в сумі на умовах передбачених кредитним договорами. Відповідач, в свою чергу, припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості; сплачувати проценти за користування кредитами, згідно умов кредитних договорів. 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за кредитними договорами №014-RО-82-41494179 від 24.12.2019 року та №014-RО-82-45205554 від 19.02.2020 року, укладеними між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем, перейшли до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». Відповідно до реєстрів боржників до вказаного договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 81107,27 грн.: за кредитним договором №014-RО-82-41494179 від 24.12.2019 року в сумі 39959,55грн., з яких: -\~32486,24 грн. сума заборгованості за кредитом, -\~7473,31 грн. сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №014-RО-82-45205554 від 19.02.2020 року в сумі 41147,72 грн., з яких: -\~33922,24 грн. сума заборгованості за основним боргом, -\~7225,48 грн. сума заборгованості за відсотками. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо ), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо), Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку Із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише, приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 188 ЦПК України передбачає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Статтею 13\~ЦПК\~України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь\~-\~яких доказів в розумінні положень ст. ст.\~76 -81\~ЦПК\~України\~на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Розмір фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: - договором про надання правової допомоги №14/06/2023 року від 14.06.2023 року; - додатком №1 до договору про надання правової допомоги; - замовленням №473 від 18.03.2024 року; - актом виконаних робіт (надання послуг) до замовлення №473 від 18.03.2024 року; - платіжною інструкцією №707 від 20.03.2024 року. - замовленням №474 від 18.03.2024 року; - актом виконаних робіт (надання послуг) до замовлення №474 від 18.03.2024 року; - платіжною інструкцією №708 від 20.03.2024 року. У зв`язку з вищевикладеним, що суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2800,00 грн. Згідно ч.\~1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved