Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до АТ «Банк Форвард» (далі - Відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. (далі - Третя особа) , у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2456, вчинений 31.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., щодо стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості у розмірі 62055, 93 грн. (далі - спірний виконавчий напис) Позов мотивований тим, що між Позивачем та Відповідачем не укладено жодних кредитних договорів, відповідно до якого Відповідач надав Позивачу кредитні кошти. У червні 2024 Позивач дізнався про те, що 15.11.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання спірного виконавчого напису про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості у зазначеному вище розмірі. Позивач стверджує, що Відповідач не надавав Третій особі будь-яких кредитних договорів, на підставі яких можливо було винести виконавчий напис, а з розрахунком заборгованості Позивач взагалі не ознайомлений. Нотаріус не врахував при винесенні спірного виконавчого напису наявність спору про суми заборгованості, а наданий розрахунок заборгованості представниками Банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не свідчить про безспірність суми, яка стягується. За таких обставин, Позивач просив визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Рух справи 05.07.2024 позовна заява надійшла до суду. 08.07.2024 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Перше судове засідання в порядку письмового провадження призначене на 15.07.2024, відкладене на 04.09.2024. Позиції сторін Представник Відповідача про дату, час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не подав, як і не подавав в ході розгляду справи заяв по її суті. Також Відповідач не подав суду доказів, які б стосувались предмета розгляду справи. Третя особа 1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Пояснень щодо позову та будь-яких доказів по суті справи до суду не подала. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадженні і Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не подав клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін чи в порядку загального позовного провадження, не подав відзиву на позовну заяву та Позивач не висловив заперечень проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про ухвалення у справі заочного рішення. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наявних в матеріалах справи документів та доводів учасників справи, судом встановлено такі обставини справи. 31.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. вчинено виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з Позивача, який є Боржником за кредитним договором № 96133025 від 26.03.2012, укладеним між Позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є Відповідач. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржник допустив прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.11.2017 по 02.02.2018. Сума заборгованості складає 61205, 93 грн. та складається з: 60243, 12 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 962, 81 грн. - заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом отримано плату із стягувача, Відповідача, у розмірі 850 грн., які підлягають стягненню з Боржника. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2456 (а.с. 7). 15.11.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі спірного виконавчого напису, про стягнення з Боржника, яким є Позивач, на користь Відповідача заборгованості у розмірі 62055, 93 грн. (а.с. 6). З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним,такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16.05.2018, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Звертаючись в суд з позовом, Позивач фактично зазначав дві підстави визнання спірного виконавчого напису таким. що не підлягає виконанню, а саме: відсутність будь-яких кредитних договорів між Позивачем та Відповідачем; наявність спору про заборгованість суми, яка стягується за спірним виконавчим написом. Доводи в частині відсутності договірних зобов?язань між Позивачем і Відповідачем суд відхиляє, оскільки як вбачається зі спірного виконавчого напису, нотаріусу подано кредитний договір, укладений між Позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є Відповідач. При цьому, Позивач на обґрунтування таких доводів не був позбавлений можливості самостійно або шляхом подання клопотання суду витребувати матеріали нотаріальної справи. У свою чергу суд позбавлений можливості у справах позовного провадження самостійно витребовувати докази з власної ініціативи. Разом з цим, враховуючи принцип змагальності сторін, відсутність з боку Відповідача та Третьої особи заперечень в частині того, що сума заборгованості за спірним виконавчим написом є спірною, з огляду на доводи Позивача, суд приходить до висновку, що зазначена сума, яка підлягає стягненню з Позивача на користь Відповідача за спірним виконавчим написом є спірною. При цьому, приватним нотаріусом, який виступає у справі в якості Третьої особи, не надано суду жодних відомостей про вжиття заходів щодо встановлення того, чи є сума заборгованості за Кредитним договором безспірною, а тому, стверджувати, що сума заборгованості є безспірною суд не може. Позивач же у свою чергу стверджує, що сума заборгованості не є безспірною. Отже, на думку суду, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також суд позбавлений можливості надати оцінку процедурі вчинення спірного виконавчого напису в частині надання Відповідачем нотаріусу нотаріально посвідченого кредитного договору, за яким здійснюється стягнення заборгованості, оскільки Відповідач не подав до суду кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально, хоча не був позбавлений такої можливості. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судовий збір Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. (а.с. 8), тому, сплачений судовий збір у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Outcome: approved