Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

18 червня 2024 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 вересня 2020 року о 05 год. 40 хв. на автошляху Р-60 «Кролівець-Конотоп-Ромни- Пирятин», 222 км + 800 м., відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «MERCEDES», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль «DAEWOO», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , а його власнику [PERSON] , окрім матеріальних збитків, спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. За даним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, а вказані обставини ДТП відображені у вироку Полтавського апеляційного суду від 09.03.2021 у справі №549/482/20 та встановлено наявність порушення ПДР України. На час скоєння вказаного ДТП транспортний засіб «MERCEDES», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Транспортний засіб «DAEWOO», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП був забезпечений полісом № АР8504510. У зв`язку з настанням вищевказаної події, власник авто [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ із відповідною заявою про виплату відшкодування. Зазначає, що МТСБУ 05.04.2021 здійснило виплату відшкодування довіреній особі потерпілого в розмір 40 816,47 грн. Також, МТСБУ 07.06.2021 здійснило виплату пов`язану із витратами на лікування в розмірі 21011,58 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 18 червня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача. 20 червня 2024 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи. Ухвалою суду від 21.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. В судове засідання представник МТСБУ не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялись на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, не були отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 14-507 цс 18 від 12 грудня 2018 року. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 21 вересня 2020 року о 05 год. 40 хв. на автошляху Р-60 «Кролівець-Конотоп-Ромни- Пирятин», 222 км + 800 м., відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «MERCEDES», реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вироком Полтавського апеляційного суду від 09.03.2021 у справі №549/482/20 встановлено наявність порушення ПДР України [PERSON] . Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З метою отримання суми відшкодування (регламентної виплати), володілець автомобіля «DAEWOO», реєстраційний номерний знак [NUMBER] звернувся до позивача з заявою на виплату відшкодування від 07.10.2020. На час скоєння ДТП, відповідач [PERSON] не мав чинного договору ОСЦПВ (страхового полісу). Відповідно до наказів та вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентованої виплати склав 40816,47 грн та 21011,58 грн, яке МТСБУ повинно було сплатити [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, МТСБУ 05.04.2021 здійснило виплату відшкодування довіреній особі потерпілого в розмір 40 816,47 грн. Також, МТСБУ 07.06.2021 здійснило виплату пов`язану із витратами на лікування в розмірі 21011,58 грн. Крім того, позивач здійснив виплату за послуги аваркома (експерта) у розмірі 2015,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 598589 від 22.01.2021. Отже, на думку МТСБУ, воно виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини заподіювача шкоди, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Завдана шкода особисто особою, винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] відшкодована не була. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Крім того, відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" . Відповідно до п.п. "а" п. 41. 1 ст. 41 зазначеного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. В свою чергу, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У зв`язку із тим, що на момент ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved