Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

10 квітня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 травня 2010 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області , актовий запис № 21 від 30.05.2010 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.12.2010 року; дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.09.2017 року. Діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя та обов`язки, сімейні цінності, виховання дітей та ведення спільного господарства і побуту. Між сторонами взагалі відсутнє взаєморозуміння, що спонукає до постійних сімейних конфліктів. З цих причин з грудня 2022 року шлюбні відносини фактично припинились і сторони почали проживати окремо, а саме позивач з дітьми, а відповідачка переїхала в інше місце проживання.Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припиненні, спільного господарства не ведуть. Тому позивач просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 21. Позивач в судове засіданняне з`явився,через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідачки просить провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 30 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачаєст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Крім того, суд враховує те, що відповідач надала до суду заяву, в якій визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з урахуванням положень ч.1ст. 142 ЦПК Українита п.1 ч.2ст.141 ЦПК України, поверненню з державного бюджету підлягає 605,60 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved