Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, в якому просила визнати за нею право власності на земельні ділянки: площею 0,05 га, кадастровий номер 7421489600:02:000:0123; площею 0,11 га, кадастровий номер 7421489600:02:000:0124 площею 0,17 га, кадастровий номер 7421489600:02:000:0127, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: с. Півнівщина Чернігівського району Чернігівської області, які за життя належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН №024787, підписаного головою Хрипівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області 31 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 31 грудня 2003 року за №20, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] З позовної заяви виходить, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно. До спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] увійшло право власності на земельні ділянки - площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, та площею 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Указані земельні ділянки належали спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН №024787. У листопаді 2013 року позивачка звернулася до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Чоловік спадкодавця (батько позивачки) [PERSON] помер [INFO] . Під час огляду представлених документів нотаріус роз`яснила, що видати позивачці свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали спадкодавцю на підставі вищезазначеного державного акта, не є можливим, так як згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН №024787 у власність спадкодавця передані дві земельні ділянки різного цільового призначення, а саме 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року „Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, державний акт передбачає посвідчення права власності лише на одну земельну ділянку, отже на зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН №024787 земельні ділянки повинні видаватися два окремі державні акти. Крім того, у вказаному державному акті посадовою особою не заповнений опис меж земельних ділянок. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року за позивачкою визнано право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка за життя належала її померлій матері. Оскільки позивачка не може оформити право власності на земельну ділянку площею 0,33 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства як спадкове майно в нотаріальному порядку, тому вона звертається до суду. Ухвалою судді від 17 червня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивачка не з`явилася, у додатках до позовної заяви наявне письмове клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. (а.с. 39) Представник відповідача по справі Городнянської міської ради Чернігівської області про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився. Повноважний представник Городнянської міської ради Чернігівської області Самійленко Д.А. подав до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без участі представника міської ради, щодо задоволення позову відповідач не заперечує. (а.с.57-58) Згідно з положеннями\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Городнянська державна нотаріальна контора про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, представник нотаріальної контори у судове засідання не з`явився. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Неявка в судове засідання третіх осіб відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У силу ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію відповідача та третіх осіб по суті заявлених позивачкою позовних вимог, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підтверджені доказами, зібраними по справі, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 81 року у с.Півнівщина Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7) Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8,9) Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] як дочкою та матір`ю підтверджено документально. (а.с.10,11) Отже відповідно до ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка, як спадкоємиця за законом, звернулася до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини її померлої матері. 13.11.2013 була заведена спадкова справа №197/2013 до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину [PERSON] прийняла лише позивачка, інші спадкоємці відсутні. За даними спадкової справи позивачка вже отримала свідоцтва на право на спадщину на частину спадкового майна після смерті її матері. (а.с.61-72) Дослідженням в\~судовому засіданні технічного звіту з видачі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] від 2002 року установлено, що рішенням виконкому Хрипівської сільської ради народних депутатів Городнянського району Чернігівської області від 23 квітня 1996 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,58 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. В рішенні зазначено, що земельна ділянка розташована в с.Півнівщина Городянського району Чернігівської області. (а.с.52-52 зв.) Таким чином, з дослідженого судом рішення від 23 квітня 1996 року Хрипівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка, яка передавалася у власність, мала цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. З дослідженої копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 024787 установлено, що його видано [PERSON] , яка мешкає в с. Півнівщина Городнянського району в підтвердження того, що на підставі рішення виконкому Хрипівської сільської Ради народних депутатів від 23.04.1996 №04 їй передана у власність земельна ділянка площею 0,58 га, яка розташована на території с.Півнівщина Хрипівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, цільове призначення земельної ділянки: 0,25 га\~ - для обслуговування житлового будинку, 0,33 га\~ - для ведення особистого селянського господарства. Дослідженням плану меж земельної ділянки площею 0,33 га встановлено, що вона складається з трьох земельних ділянок: площею 0,05 га, площею 0,11 га, площею 0,17 га. Акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 31 грудня 2003 року за №20 ( а.с. 16 ). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року у справі №732/984/16-ц, яке набрало законної сили 05.09.2016, за позивачкою визнано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7421489600:02:000:0004, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка за життя належала її померлій матері [PERSON] (а.с.14-15) З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0500453752024 від 18.04.2024, НВ-8000042492024 від 01.05.2024 та НВ-3500378512024 від 13.05.2024 вбачається, що земельні ділянки площею: 0,05 га, 0,11 га та 0,17 га рілля, розташовані за адресою: с.Півніщина Городнянського району Чернігівської області, та їм присвоєно кадастрові номери: 7421489600:02:000:0123, 7421489600:02:000:0124 та 7421489600:02:000:0127, відповідно. Вид цільового призначення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Власником земельних ділянок вказана [PERSON] . Документ, що посвідчує право власності, державний акт від 31.12.2003 серії [NUMBER] . (а.с. 17-34) Загальна вартість спірних земельних ділянок становить 1794,15 грн, що підтверджується витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.05.2024 ( а.с.35,36,37). Отже доказами справи у їх сукупності підтверджений факт набуття у власність [PERSON] спірних земельних ділянок. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Положеннями п.г) ч.1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції станом до 01.01.2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. У силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п.4.15, 4.20\~Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»\~видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до\~статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та витягу з Державного земельного кадастру. \~Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивачка не\~отримала свідоцтв\~про право\~на спадщину\~на спірні\~земельні ділянки,\~оскільки поданий позивачкою державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ЧН №024787 не визнається нотаріусом як правоустановчий документ. Ці обставини стали підставою для відмови нотаріуса оформити спадщину на спірні земельні ділянки. Суд приймає до уваги, що законність видачі [PERSON] державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ЧН №024787 та його дійсність ніким не оспорюються. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що [PERSON] за життя дійсно належала земельна ділянка загальною площею 0,33 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] . У силу ст. 1216-1218 ЦК України право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки перейшло в порядку спадкування до позивачки. Указані факти не заперечуються відповідачем у цій справі, повноважний представник якого позовні вимоги, пред`явлені до Городнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, визнав повністю, про що подав до суду відповідну заяву. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Суд ураховує те, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачкою позовних вимог, позовні вимоги відповідач визнав, про що подав до суду письмову заяву. Ураховуючи докази справи у їх сукупності, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачем обставин та добровільності їх визнання, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що маються законні підстави для задоволення позову, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вказані положення закону, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved