Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати дії Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» з нарахування та стягнення фіктивної плати за теплопостачання та абонентське обслуговування протиправними; зобов`язати КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» списати незаконно нараховану плату за теплопостачання у сумі 11384,83 грн., незаконно нараховану плату за абонентське обслуговування в сумі 713,70 грн.; зобов`язати КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», закрити особовий рахунок № [NUMBER] за вищезазначеною адресою позивача: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати за послуги адвоката. В обґрунтування свого позову вказано, що\~ [PERSON] є власницею квартири за адресою [ADDRESS] . За апеляційною скаргою, згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2023 року скасоване повністю рішення суду першої інстанції (Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2022 року, справа № 209/1797/22, провадження № 2/209/870/22) Позивач [PERSON] та Відповідач КП КМР «Камянська теплопостачальна компанія» в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Досудове врегулювання не вирішило питання, а саме: 17 січня 2024року направлений лист на міського голову через відділ звернень громадян Н-428- про протиправні дії КПКМР «Камянська теплопостачальна компанія». Отримано лист від 24.01.2024 року № 00-01/0039 КП КМР КТК (КП КМР «Камянська ТПК»)-відмова. Отримано лист від 26.01.2024 року М12-1/42-24 вих. від департаменту ЖКГ та будівництва - відмова та пропозиція звернутися безпосередньо до КП КМР «Камянська теплопостачальна компанія». Згідно пропозиції, листом від 06.02.2024 року за підписом Нещерет зроблено запит по електронній пошті на директора КП КМР «Камянська теплопостачальна компанія» [PERSON] відповіді не отримано, тому виникла потреба звернутися до суду. Натомість Відповідач : КП КМР «Камянська теплопостачальна компанія» фіктивно нарахувала плату за послуги, яких вона фізично не могла надати і продовжує вимагати їх оплати. На період з 01 липня 2022 року по 01 квітня 2024 року ця сума становить: плата за послугу з постачання теплової енергії - 11384грн 83 коп. та плата за абонентське обслуговування -713грн. 70 коп. 04\~липня 2024\~року представником\~відповідача був\~наданий Відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Вважають позовні вимоги позивача помилковими і такими, що суперечать діючому законодавству України, з огляду на наступне: Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Як, слідує з положень ст.24 Закону України "Про теплопостачання", який є спеціальним для спірних правовідносин, споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Тобто, це право не є абсолютним, воно може бути реалізовано лише за певних умов. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі - Правила, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте, зазначене положення повинно застосовуватись в узгодженості з положеннями пунктів 25-27 цих Правил. Відповідно до п.25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. В п.26 Правил вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житловихбудинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до п.27 Правил витрати, пов`язані з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, а також встановлення індивідуальних (автономних) систем опалення, відшкодовуються споживачами відповідно до калькуляції, складеної виконавцем. Таким чином, Правила деталізують і конкретизують положення ст.24 ЗУ "Про теплопостачання" розкриваючи зміст умов, за яких споживач має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 №4 (надалі - Порядок), який містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків тих чи інших суб`єктів. Відповідно до п.2.1. Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (квартири) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Відповідно до п.2.2.1 Порядку при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Відповідно до п.2.3 Порядку отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відповідно до п.2.5 Порядку відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. Відповідно до п.2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Відповідно до п.2.7 Порядку після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. З 17.09.2019 року в Україні діє Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, чинним законодавством України було встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженим органами. Якщо при відключенні від централізованого опалення не було дотримано вимог Правил та Порядку, такі дії слід вважати самочинними. Рішеннями виконкому міської ради передбачено отримання і виконання особою, що бажає відключити своє приміщення від мереж централізованого опалення, відповідних технічних умов, що видавало КП «Дніпродзержинськтепломережа». Тільки після повного їх виконання у підприємства відповідача виникає обов`язок щодо зняття абоненту з обліку як споживача теплової енергії і складання відповідного протоколу про відключення його приміщення від, мереж ЦО. Згідно п. 10 Постанови КМУ від 3 жовтня 2007 р. N 1198 «Виконання технічних умов, виданих теплопостачальною організацією, є обов`язкове». З матеріалів справи вбачається, що вимоги технічних умов №4546 не були виконані своєчасно і в повному обсязі, отже у КП «Дніпродзержинськтепломережа» не виникло обов`язку щодо закриття особового рахунку і припинення нарахування за опалення. Зокрема позивачем не надано доказів виконання пунктів 7,8 технічних умов, щодо складання протоколу обслідування, Акту відключення квартири і затвердження його комісією. Доводи відповідача за позовом, що послуги з теплопостачання не надавались та не отримувались у зв`язку з відключенням від центрального опалення у квартирі, не спростовують факт правомірного нарахування за послуги з теплопостачання та наявність заборгованості за особовим рахунком позивача. Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання. В будь якому разі КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» не є належним відповідачем щодо спору відносно належності виконання всіх вимог щодо відключення від мереж централізованого опалення, оскільки за вказане питання відповідали КП «Дніпродзержинськтепломережа» і відповідна комісія при Виконавчому комітеті міської ради. Звертаємо увагу, що позивачем не надано доказів належного виконання всіх умов які були необхідні для відключення в заявлений в позові період. На сьогоднішній день будинки лівобережної частини міста взагалі не підпадають під встановлення індивідуального опалення. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац\~другий підпункту\~2.2.1\~підпункту 2.2\~пункту 2\~мотивувальної частини\~висновку Конституційного\~Суду України\~(Велика\~палата)\~у справі\~за конституційним\~зверненням Верховної\~Ради України\~про надання\~висновку щодо\~відповідності законопроекту\~про внесення\~змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № \~ \~ \~ \~1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витратна професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. На цьому акцентувала Велика палата ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Відтак позивачем не надано доказів, що ним здійснені витрати на послуги саме адвоката. До позову додано докази сплати коштів адвокату представником позивача [PERSON] , проте законодавством відшкодування витрат представника не передбачено. Звертають увагу суду на те, що позивачкою надано до суду докази її інвалідності по зору. В такому разі вбачаємо, що довіреність на підставі якої громадянин [PERSON] , здійснює представництво не відповідає вимогам діючого законодавства України. Зокрема, відповідно пункту 2 статті 62 ЦПК України: «Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою». Як встановлено пунктом 6 глави 9 наказу Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа про що на документі робиться відповідна відмітка». Отже, в наданій копії довіреності, що міститься в матеріалах справи, відсутні будь які відмітки пов`язані з виконанням вищезазначеного припису наказу Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5, що свідчить про невідповідність її нормам діючого законодавства. Наведені факти ставлять під сумнів право громадянина [PERSON] , на право представляти інтереси Позивачки в суді. Відповідно статті 28 ЦК України: «Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить». Право на ім`я, встановлене ст. 294 ЦК України, є невід`ємним немайновим особистим правом фізичної особи. Відповідно до статті 35 Сімейного кодексу України: а) \~ \~ \~ \~наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. б) \~ \~ \~ \~наречена, наречений мають право приєднати до свого прізвища прізвище нареченого, нареченої. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ, усі записи в паспорті і відомості про його власника, що вносяться до нього, повинні виконуватись українською і російською мовами. При цьому записи імен та прізвищ українською мовою здійснюються згідно з українським правописом та відповідно до усталеної практики щодо написання особових імен людей. Європейський суд з прав людини зазначав, що "...стаття 8 не містить ніяких явних положень щодо імен. Однак, імена, як і прізвища, є способом ідентифікації осіб у їх сім`ях і суспільстві, (див. Burghartz проти Швейцарії рішення від 22 лютого 1994, № 280- В, § 24, і Stjerna проти Фінляндії, рішення від 25 листопада 1994, № 299-В, § 37), тому стосуються особистого і сімейного життя... " (див. Guillot проти Франції, рішення від 24 жовтня 1996, §21). В підпункті 2 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначено: «Позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи». Проте з наявних в справі матеріалів вбачається, що позивачка отримала прізвище Ліб у 2003 році після укладання шлюбу і воно було частиною її ім`я до 5 квітня 2021 року, коли додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду їй було відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Проте, в порушення вищезазначених норм в процесуальних документах ім`я позивача зазначають з подвійним прізвищем Ліб ( [PERSON] ), а в матеріалах справи міститься лише копія паспорту позивачки виданого 2016 році із прізвищем [PERSON] . В довіреності\~прикладеній до\~позову зазначено,\~що вона\~видана [PERSON] , тобто з зазначенням прізвище яке на дату видання довіреності позивачка вже не мала. Так, відповідно пункту 2.5. розділу 4 наказу Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5: «У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування для юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження - для юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посади, які вони займають». Відтак, довіреність надана представником Позивача не відповідає вимогам законодавства, оскільки з неї неможливо точно встановити особу довірителя. Звертають увагу суду що всі заявлені вимоги Позивача по даній справі вже були належним чином розглянуті судом в рамках провадження по справі №209/1797/22, тож подаючи даний позов Позивачем були порушені вимоги ЦПК України, що є підставою для закриття провадження по справі. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.27). 13.08.2024 року представником відповідача було подане клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.08.2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Послався на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Послався на обставини, викладені у Відзиві на позовну заяву. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири серії АЕВ № 162741 від 05 липня 2001 року (а.с.15). Згідно довідки про розмір заборгованості у позивача [PERSON] перед КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» виникла заборгованість у розмірі 11384,83 гривень та 713,70 грн. за абонентське обслуговування (а.с.10). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2023 року апеляційна скарга\~ [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] ,\~ задоволена частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства Кам`янської міської ради « Кам`янська теплопостачальна компанія» про зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково. Зобов`язано Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» списати з особового рахунку № [NUMBER] споживача за адресою [ADDRESS] [PERSON] , заборгованість з теплопостачання (за послуги опалення ) станом на 01 липня 2022 року у розмірі 41355,08 грн та 624,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія»\~у дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1240,50 грн. (а.с.6-10) Вищезазначеною постановою Дніпровського апеляційного суду, було встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин в даній справі, відключення споживача від мережі централізованого опалення відбулось в законному порядку на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади із дотриманням споживачем процедури визначеної Порядком. Аналізуючи надані докази по справі, суд апеляційної інстанції не погодився з твердженнями представників відповідача щодо самовільного відключення позивачем від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Відсутність підпису узгодження директора КП «Дніпродзержинськтепломережа «за наявності підпису та печатки інших членів постійно діючої комісії , в акті № 0250 про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП ,затвердженого рішенням постійно діючої міської комісії для розгляду питань,пов`язаних з відключенням від мереж ЦО та ГВП ,протокол від 12 червня 2008 року № 2 та головою комісії [PERSON] не свідчить про його недійсність,тому доводи представників відповідача судом апеляційної інстанції відхиляються. Оцінка суду доказів та аргументів сторін.(а.с.6-9) Мотиви застосування норм права судом. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Ефективним способом захисту прав позивача є вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] [PERSON] , заборгованість з теплопостачання (за послуги опалення ) за період з 01 липня 2022 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 11384 (одинадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 83 коп., плату за абонентське обслуговування в розмірі 713 (сімсот тридацять) грн. 70 коп. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі. Факт відключення споживача [PERSON] від мережі централізованого опалення відбулось в законному порядку на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади із дотриманням споживачем процедури визначеної Порядком, був встановлений рішенням апеляційної інстанції (Постанова від 20.03.2023 року), тому доказуванню під час розгляду данної цивільної справи не підлягає. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання КП КМР « Кам`янська ТПК » списання з особового рахунку № [NUMBER] споживача за адресою [ADDRESS] [PERSON] , заборгованості з теплопостачання (за послуги опалення ) за період з 01 липня 2022 року по 01 квітня 2024 року в розмірі 11384 (одинадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 83 коп., плату за абонентське обслуговування в розмірі 713 (сімсот тринацять) грн. 70 коп. Щодо позовних вимог позивача- визнати дії Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» з нарахування та стягнення фіктивної плати за теплопостачання та абонентське обслуговування протиправними; зобов`язати КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» закрити особовий рахунок № [NUMBER] за вищезазначеною адресою позивача: [ADDRESS] , то в цій частині вимоги позивача не передбачають такого способу захисту прав споживачів, а тому задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги, то вони не підлягають задоволенню, оскільки надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац\~другий підпункту\~2.2.1\~підпункту 2.2\~пункту 2\~мотивувальної частини\~висновку Конституційного\~Суду України\~(Велика\~палата)\~у справі\~за конституційним\~зверненням Верховної\~Ради України\~про надання\~висновку щодо\~відповідності законопроекту\~про внесення\~змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № \~ \~ \~ \~1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витратна професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. На цьому акцентувала Велика палата ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Відтак позивачем не надано доказів, що ним здійснені витрати на послуги саме адвоката. До позову додано докази сплати коштів адвокату представником позивача [PERSON] , проте законодавством відшкодування витрат представника не передбачено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial