Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей як орган опіки і піклування Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, в якому зменшивши свої позовні вимоги зазначила, що вона - [PERSON] , [INFO] являється бабкою неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну в лютому 2022 року, виниклою загрозою для життя та здоров`я дітей у м. Одеса, вона привезла онуків [PERSON] та [PERSON] до себе додому в с. Джулинка. Мати дітей (її донька) [PERSON] з дітьми їхати не захотіла. Станом здоров`я дітей та їх потребами не цікавилась. Вона оформила дітей до Джулинського ліцею. На той час [PERSON] була ученицею першого класу. Як виявилось, [PERSON] оформила дівчинку в перший клас Одеської школи (в вересні 2021 року), але за 6 місяців дівчинка школу не відвідувала. З березня 2022 року [PERSON] була ученицею Джулинського ліцею. В серпні 2022 року [PERSON] забрала дочку [PERSON] до себе в Одесу. Сина відповідач брати не стала. [PERSON] , часто хворіє, крім того у нього І ст. неорганічного енурезу, мати пояснила, що їй з такою дитиною важко і залишила хлопчика на її утриманні. Її донька - відповідач [PERSON] зловживає алкоголем, і за час перебування [PERSON] з матір`ю, з серпня 2022 року по березень 2024 року неодноразово виникали через це проблеми. [PERSON] пішовши в запій залишала дівчинку місяцями під наглядом сусідів, [PERSON] оголошували в розшук, при цьому [PERSON] не відвідувала школу. Через зловживання алкоголем, [PERSON] залишилась без житла, подарувала знайомому квартиру, їй не продовжують оренду в зв`язку з відсутністю коштів, вона губила телефони і в результаті залишалась на вулиці з малолітньою дитиною. Відповідачка прописана ВГ (в нутрі города), як особа бездомна. 04.03.2024 їй зателефонували з поліції м. Одеса та повідомили, що співмешканець її доньки [PERSON] побив її онуку [PERSON] , дівчинка голодна, не відвідує школу, донька [PERSON] п`яна, і що дитину будуть вилучати у батьків. 05.03.2024 року вона забрала [PERSON] до себе по місцю свого проживання в [ADDRESS] , де дівчинка проживає і нині. З лютого 2022 року по даний час онук [PERSON] проживає з нею, а [PERSON] з 05.03.2024 року. Діти навчаються у Джулинському ліцеї Джулинської сільської ради, вона займається вихованням та навчанням онуків, слідкує за їх здоров`ям, діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дітей. Взагалі не телефонує та повністю ігнорує їх. Не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям дітей, їхніми інтересами, здоров`ям. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 4 ст.135 СК України - за вказівкою матері. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить винести рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Призначити її, [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Стягувати щомісячно з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, до її повноліття. Позивач, [PERSON] в судове засідання не явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Представник третьої особи Служби у справах дітей Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області - Паламарчук Л.І., в судове засідання не явилася, надала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стосовно яких вирішується питання про позбавлення їхньої матері батьківських прав надали заяви в яких не заперечують проти задоволення позову, оскільки мати ними взагалі не цікавиться і вони хочуть проживати разом з бабусею, яка піклується про них. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] являється бабкою неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження відповідача серії [NUMBER] , копіями свідоцтв про народження дітей Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження позивача серії [NUMBER] . Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 4 ст.135 СК України - за вказівкою матері, що підтверджується Витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044552369 та № 00044661875. Позивач стверджує, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну в лютому 2022 року вона привезла онуків [PERSON] та [PERSON] з м. Одеса до себе додому в с. Джулинка та оформила дітей до Джулинського ліцею. Мати дітей [PERSON] залишилася в м. Одеса. Станом здоров`я дітей та їх потребами не цікавилась. На той час [PERSON] , [INFO] була ученицею першого класу, проте як виявилось, мати оформила дівчинку в перший клас Одеської школи в вересні 2021 року, але за 6 місяців дівчинка школу не відвідувала ні разу. З березня 2022 року [PERSON] була ученицею Джулинського ліцею. В серпні 2022 року [PERSON] забрала дочку [PERSON] до себе в Одесу. Сина [PERSON] залишила на утриманні бабусі, оскільки хлопчик хворіє, крім того у нього І ст. неорганічного енурезу, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого наданої КНП ЦПМСД Джулинської сільської ради. Відповідач [PERSON] зловживає алкоголем та залишала дівчинку місяцями під наглядом сусідів, її оголошували в розшук, при цьому [PERSON] не відвідувала школу. Через зловживання алкоголем [PERSON] залишилась без житла та в результаті цього залишалась на вулиці з малолітньою дитиною. Відповідачка на даний час особа бездомна. 04.03.2024 позивачу зателефонували з поліції м. Одеса та повідомили, що співмешканець її доньки [PERSON] побив її онуку [PERSON] , дівчинка голодна, не відвідує школу, [PERSON] п`яна, і що дитину будуть вилучати у батьків, вказані обставини підтверджуються повідомленням відділу поліції № 3 м. Одеса № 3231 від 14.03.2024 року, повідомленням Одеського ліцею № 15 від 07.03.2024 року. З лютого 2022 року онук позивача [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , а 05.03.2024 року [PERSON] забрала онучку [PERSON] до себе по місцю свого проживання в [ADDRESS] , де дівчинка проживає і нині та знаходиться разом із своїм братом на її утриманні, що підтверджується копіями довідок Джулинської сільської ради № 508 та № 509 від 17.04.2024. Діти навчаються у Джулинському ліцеї Джулинської сільської ради, позивачка займається вихованням та навчанням онуків, слідкує за їх здоров`ям, діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від дітей, не приймає жодної участі у їхньому вихованні та утриманні, не телефонує та повністю їх ігнорує. Не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям та їхніми інтересами, здоров`ям, що підтверджується психолого-педагогічними Характеристиками Джулинського ліцею Джулинської сільської ради № 167 та № 169, Характеристикою Одеського ліцею № 15 Одеської міської ради. Ч. 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Джулинської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету від 20.06.2024 № 6/9 вбачається, що [PERSON] 1964 р.н., являється бабкою онуків [PERSON] , [INFO] , та малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , з лютого 2022 року [PERSON] , виховує своїх онуків та займається їхнім вихованням, так як мати [PERSON] , 1984 р.н., немає бажання цього робити, не цікавиться станом здоров`я дітей та їх потребами. [PERSON] , 1984 р.н., зловживає алкогольними напоями, через алкоголь [PERSON] залишилась без житла в м. Одесі, подарувавши квартиру знайомому, прописана в м. Одесі, як особа бездомна. Також є проблеми з поліцією. Діти навчаються у Джулинському ліцеї Джулинської сільської ради, бабуся [PERSON] , 1964 р.н., займається вихованням та навчанням онуків, слідкує за їх здоров`ям, діти повністю знаходяться на утриманні бабусі. Мати [PERSON] , 1984 р.н., взагалі не цікавиться життям своїх дітей. Згідно акта обстеження житлово-побутових умов складеного комісією у складі: начальника служби у справах дітей Джулинської сільської ради, спеціаліста та офіцера громади від 07.06.2024 року гр. [PERSON] , 1964 р.н. зареєстрована та фактично проживає у своєму будинку разом з чоловіком та онуками. Будинок умебльований сучасними меблями, в наявності побутова техніка, одяг та речі у задовільному стані. Для виховання, розвитку та проживання дітей створені всі необхідні умови. Комісія вважає доцільним позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .. Суд при вирішенні справи враховує наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає, що вказаний висновок є достатньо обґрунтованим і відповідає інтересам дітей. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Під час вирішення спору суд керується в першу чергу інтересами дітей, зауважує, що інтереси дітей у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані всі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей, непорозуміння між батьками не повинні мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Позивачем [PERSON] доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дітям необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, зловживає спиртними напоями, не має житла, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми, не дає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З письмових пояснень дітей встановлено, що матір ними не цікавиться. Їх виховує бабуся та діти вважають, що буде доцільним позбавити матір [PERSON] батьківських прав, оскільки вона не виконує своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей взагалі відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Крім того, суд зазначає, що самоусунення матері від виконання нею батьківських обов`язків було здійснено у той час, коли дітям вкрай необхідне саме материнське піклування, оскільки у малолітньої доньки [PERSON] в той час змінювалася обстановка у житті, а саме: дитина пішла у перший клас навчального закладу, що є хвилюючим етапом життя дитини та вимагає від матері підтримки, а неповнолітній [PERSON] , перебував у підлітковому віці, у якому формується самооцінка, поняття стилю сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітком основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. Суд також бере до уваги, що станом на час подання позову [PERSON] , [INFO] , був неповнолітнім, але станом на час ухвалення рішення досяг повноліття. У зв`язку з цим застосуванню підлягають висновки про застосування норм права, викладені у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21, згідно яких приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування, в майбутньому. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і щодо [PERSON] , [INFO] і щодо [PERSON] , [INFO] , незважаючи на досягнення ним повноліття. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо її поведінка зміниться. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення позивача її опікуном, суд виходить з наступного. Статтею 243 СК України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Джулинської сільської ради від 22.08.2024 № 8/10, Подання органу опіки та піклування Джулинської сільської ради про доцільність призначення опікуна, піклувальника [PERSON] , 1964 року народження над малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , опікунська рада при виконавчому комітеті Джулинської сільської ради рекомендує призначити [PERSON] бути опікуном, піклувальником [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з тим суд вважає справедливим стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Отже позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також належить до стягнення судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп..

Outcome: approved