Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

20 березня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, у якій просить: визначити місце проживання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 від всіх видів доходу [PERSON] . 25 березня 2024 року вказана позовна заява залишена без руху. 05 квітня 2024 року надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач змінює вимоги в частині стягнення аліментів, а саме просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх видів доходу [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 р. розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, проте зареєструвати молодшого сина з позивачем вона не має змоги без згоди батька, який не бажає брати участь у житті дітей, тому вона змушена звернутися до суду. Окрім цього, судом було вирішено питання стягнення аліментів на утримання [PERSON] , а на [PERSON] аліменти не стягувались, тому позивач вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] . 08 квітня 2024 року позов прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання, зобов`язано третю особу надати висновок щодо розв`язання спору. 17 червня 2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування та заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Позов підтримує і просить задовольнити. 04 липня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує і просить задовольнити. Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.11.2008 р. до 21.04.2017 (копія рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 року у справі № 487/1622/17). У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва, [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклуванні від 14.06.2024 № 9186/02.01-22/03/020/24, [PERSON] проживає разом з матір`ю, братом та сестрою за адресою: [ADDRESS] . Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", яка передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач зазначає у позові, що спору щодо місця проживання дитини з нею немає, проте внаслідок того, що відповідач не цікавиться життям дітей, вона не може зареєструвати дитину за своєю адресою. За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частинами 1, 2, 3, 9 статтею 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 20 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Отже, за відсутності згоди батька позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір між батьками про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини та інтересів дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 14.06.2024 № 9186/02.01-22/03/020/24, [PERSON] проживає разом з матір`ю, братом та сестрою за адресою: [ADDRESS] , у належних матеріально-побутових умовах. При спілкуванні з дитиною з`ясовано, що йому комфортно із матір`ю, а батька він взагалі не пам`ятає. Мати не працює, проте отримує державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї. Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити проживання дитини разом з матір`ю. Враховуючи те, що батько дитини ухиляється від надання згоди на реєстрацію нового місця проживання дитини, дитина проживає з матір`ю у належних соціально-побутових умовах, батька не пам`ятає, суд доходить висновку, що на даний час його проживання з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному. При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідач жодного разу в судове засідання не з`явився, причини не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Отже, враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про можливість визначення місця проживання дитини з матір`ю (позивачем). Щодо стягнення аліментів, суд виходить з такого: Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В ході судового розгляду даного позову не встановлено обставин, що перешкоджають стягненню з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. За такого, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача в користь позивача на утримання дитини. При визначенні частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Підсумовуючи викладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та, в першу чергу інтересам дитини, та не порушить прав сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 20 березня 2024, тому з цього часу слід стягувати аліменти. Розподіляючи судові витрати, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн та на користь держави 1211,20 грн.

Outcome: approved