Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просила суд визнати недійсним договір позики від 01 грудня 2020 року, складений у виді розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в позику. Також просила судові витрати, понесені нею на оплату судового збору, в сумі 1073,60 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. стягнути з відповідача на її користь. В позовній заві зазначила, що вона познайомилась з [PERSON] у 2020 році. Знову зустріла його орієнтовно у другій половині листопада 2020 року, і в ході розмови повідомила йому, що їй не вистачає 600 доларів США на чергову закупку гербіцидів, перепродажем яких вона займалася. Запитала чи не може [PERSON] їй позичити таку суму. Відповідач погодився позичити таку суму та захотів «вкластись» в такий «бізнес» з умовою отримання прибутку після продажу. Під час наступних зустрічей [PERSON] передав їй 2000 доларів США та ще 2400 доларів США крім тих 600 доларів США, які він їй передав в позику у листопаді 2020 року. Після смерті брата, яка сталася 05 лютого 2021 року, [PERSON] перебувала у тяжкому психологічному стані, тож не змогла працювати та здійснювати діяльність, про яку вона попередньо домовлялась з відповідачем. В кінці червня на початку липня 2021 року [PERSON] приїхав до неї додому. На його вимогу та під його диктовку позивач написала розписку про отримання коштів в позику. При цьому він зазначав, що поверне їй розписку, коли вона почне працювати. Насправді договір позики ними не укладався, розписка, що датована 01 грудня 2020 року, написана [PERSON] влітку 2021 року під тиском [PERSON] і під впливом тяжкої обставини тривалої хвороби та смерті її рідного брата [PERSON] , яку вона тяжко переживала, оскільки вони з братом були дуже близькими. Фактично укладений сторонами правочин має ознаки удаваного правочину. Але [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Оскільки такий договір ними не укладався, наявні підстави для визнання його недійсним. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави (а.с.43). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 56-67). У відзиві заперечував факт будь-якої домовленості з [PERSON] про спільну господарську діяльність. У 2020 році [PERSON] не мала статусу суб`єкта господарювання, тому не могла здійснювати законну підприємницьку діяльність. Її твердження про те, що між сторонами виникли відносини, в яких господарська діяльність Білан з використанням грошових вкладень Боберського мала принести прибуток обом сторонам, не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. За приписами чинного законодавства договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак в будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів в борг. Дата написання розписки, місце написання розписки, зазначення офіційного курсу НБУ, а не готівкового обмінного курсу не є істотними умовами договору позики. А твердження позивача про те, що розписка написана в інший день, у іншому місці, тощо наявними у справі доказами не підтверджуються. Факт написання розписки під тиском [PERSON] та під впливом тяжких обставин позивачем не доведений. Посилання позивача на те, що оскаржуваний договір позики є удаваним правочином, є безпідставними. Позовна заява та матеріали позову не містять доказів, які б вказували на які саме інші цивільно-правові відносини була спрямована воля сторін в оспорюваному правочині, ніж ті, що передбачені насправді вчиненим правочином, на відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, на настання між сторонами інших прав і обов`язків ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Посилаючись на ці та інші обставини, вказуючи на безпідставність позовних вимог, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про допит позивача в якості свідка за її згодою. Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, уповноваживши адвоката Шанько І.О. представляти її інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, в його задоволенні просила відмовити. Посилалась на обставин, викладені у відзиві. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 01 грудня 2020 року написала та видала [PERSON] розписку, якою підтвердила той факт, що одержала від нього в позику 5000 доларів США, що складає в гривнях 140000 грн. Зобов`язалась повернути суму грошових коштів у гривнях, що є еквівалентним 5000 доларів США за курсом НБУ на дату повернення до 10 липня 2021 року. В разі недотримання цього зобов`язання зобов`язалась виплатити пеню у розмірі 1% від позиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 Цивільного кодексу України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України. Сам факт одержання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 5000 доларів США позивач [PERSON] не заперечує, як і факт написання розписки, яка підтверджує одержання нею коштів. Але інші обставини, на які позивач посилається, і які зазначає як підстави свого позову, будь-якими належними та допустимими доказами у справі не підтверджуються. Так, позивачем не надано доказів здійснення нею діяльності з перепродажу гербіцидів чи іншої, на яку, за її твердженням, відповідачем було надано кошти з метою отримання прибутку. Як підтверджується даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23 жовтня 2023 року щодо [PERSON] (прізвище позивача до укладення шлюбу) 08 листопада 2006 року до вказаного реєстру включено відомості про неї як про фізичну особу-підприємця. 07 жовтня 2008 року внесено відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з її банкрутством (а.с. 68-69). Також позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що розписка була написана не в той день, який у ній зазначений 01 грудня 2020 року, а пізніше наприкінці червня або на початку липня 2021 року. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не надано позивачем і доказів написання розписки під примусом. Суд звертає увагу, що заявляючи про те, що розписка, за якою вона зобов`язується повернути значну суму грошових коштів у короткий термін, зобов`язується виплатити неустойку, написана під тиском відповідача, позивач в той же час до правоохоронних органів з повідомленням про неправомірні дії відповідача не зверталась. При цьому факт отримання грошових коштів від [PERSON] у вказаній в розписці сумі позивач не заперечує. Не зверталась позивач і до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, технічної експертизи документа, чи іншої експертизи, яка могла б підтвердити час написання розписки, стан, в якому перебувала особа, яка її писала, тощо. Заперечуючи факт укладення з відповідачем договору позики, позивач будь-яких доказів, з яких вбачалось би який саме договір уклали сторони, суду не надала. В той же час, будучи за її згодою допитаною в якості свідка, позивач суду повідомляла про часткове повернення відповідачу коштів в загальній сумі 900 доларів США. В заяві, адресованій Кобеляцькому районному суду Полтавської області, від 14 липня 2022 року про перегляд заочного рішення позивач також посилалась на цю обставину, зазначаючи, що нею частково погашено борг в сумі 900 доларів США. Вказані дії позивача суд розцінює як такі, що свідчать про визнання нею боргу перед позивачем. Посилання позивача на невідповідність вказаної в розписці суми позики в гривневому еквіваленті реальному курсу долара США до гривні не є належним доказом не укладення договору позики. При цьому суд бере до уваги, що сторони мали право визначити за взаємною згодою будь-який курс, за яким обраховується заборгованість. Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 (провадження № 61-7786св21), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,\~якщо інший порядок її визначення не встановлений договором\~або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний,\~якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За приписами частин 1, 3-5\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд встановив, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] дійсно укладено договір позики, за яким [PERSON] одержала від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, які зобов`язалась повернути в національній валюті України за курсом НБУ на дату повернення. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним договору позики відсутні. Отже, позов задоволенню не підлягає. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені нею судові витрати на сплату судового збору та оплату професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed