Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

представниця позивачки [PERSON] , адвокат Остащенко О.М. звернулася з позовом до ФГ «Олена», в якому просила визнати відсутнім права оренди у Фермерського господарства «Олена», що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення № 65625642 від 30.11.2022 державного реєстратора Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун В. С., яким до запису про інше речове право 48570575 від 28.11.2022 внесено зміни на підставі Додаткової угоди від 24.11.2022 до Договору оренди земельної ділянки, відносно земельної ділянки кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2664465935020, що належить на праві власності [PERSON] , зобов`язати Фермерське господарство «Олена» повернути [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER], реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2664465935020, площею 3,1710 га, що розташована: Кіровоградська область, Гайворонський район, Гайворонська міська рада; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та за правову допомогу на загальну суму 33922,4 грн.. позиція сторін Позов мотивовано тим, що 23.01.2012 між [PERSON] та ФГ «Олена» було укладено Договір оренди земельної ділянки № [NUMBER], кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER], що розташована на території Гайворонської міської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, площею 3,17 га (надалі - Договір оренди), строком на 10 років. 30.11.2012 проведено державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки. Дія Договору оренди припинилась 30.11.2022, через сплив строку оренди земельної ділянки. В грудні 2022 року Позивачці стало відомо з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 28.11.2022 до запису речового права 48570645, що здійснено державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун В. С. внесено зміни на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.11.2022 (індексний номер 65625642) про державну реєстрацію права оренди на підставі Додаткової угоди від 24.11.2022 до Договору оренди земельної ділянки (надалі - Додаткова угода), відносно Земельної ділянки кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2664465935020. Електронна реєстраційна справа, що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер об`єкта нерухомого майна 2664465935020 (земельна ділянка кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER]) містить відскановану Додаткову угоду від 24.11.2022 на підставі якої продовжено строк дії Договору оренди, яку Позивачка не підписувала та не укладала. Згідно Додаткової угоди від 24.11.2022 до Договору оренди земельної ділянки [NUMBER] про викладення в новій редакції від 23.01.2012, строк оренди склав 20 років (до 30.11.2032). Позивачка, яка не підписувала (не укладала) Додаткову угоду до Договору оренди, звернувся в 2023 році до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023 в справі №385/339/23, позовну заяву Позивачки задоволено - усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кіровоградського апеляційного суду від 18.10.2023 в справі №385/339/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023, з підстав обрання Позивачкою неналежного способу захисту. Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 в справі № 385/339/23, змінено мотивувальну частину постанови Кропивницького апеляційного суду від 18.10.2023 щодо належного способу захисту «У справі, яка є предметом касаційного перегляду, [PERSON] позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. У зв`язку з цим відсутні підстави для кваліфікації додаткової угоди до договору оренди від 30.11.2012, якою подовжено термін його дії, як неукладеної. Таким чином Верховний Суд зробив висновок, що Додаткову угоду до Договору оренди можна кваліфікувати, як неукладену за умов заявлення належного способу захисту, яким є «визнання відсутнім права оренди». Рішенням суду першої інстанції № 385/339/23, яке скасовано апеляційним судом, не у зв`язку з невірним встановленням обставин, а у зв`язку з неналежним способом захисту, встановлено «Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України визнати обставину неподання відповідачем додаткової угоди № б/н від 24.11.2022 до договору оренди від 23.01.2012, такою, що свідчить про те, що позивачем вона не підписувалася та не укладалася». Позивач звертається до суду з даним позовом з урахуванням висновку Верховного Суду, що зроблені в аналогічних справах, з підстав неукладення додаткової угоди, але з належним способом захисту. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2024 відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого. Від представниці позивачки - адвоката Остащенко О. М, надійшла заява про проведення розгляду справи за її відсутності, незаперечення проти проведення заочного розгляду справи. Суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, представниця позивачки скористалась своїм правом, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідач відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, про причини неявки не повідомив. Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, представниця позивачки, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Також судом при зазначенні дати ухвалення судового рішення застосовано висновок ОП ВС викладений у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 в якому вказано, що у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 3,171 га, кадастровий номер 3521110100:02:000:[NUMBER]. Номер запису про інше речове право: 48570645; дата та час державної реєстрації 28.11.2022; документи, подані для державної реєстрації:додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 24.11.2022, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 30.11.2012, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: [PERSON] . Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65625642 від 30.11.2022, Корсун В. С. , Благовіщенська міська рада, Кіровоградська область. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а.с. 47-48). 23.01.2012 між [PERSON] та ФГ Олена» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Договір зареєстровано в книзі 4 відділу Держкомзему у Гайворонському районі Кіровоградської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2012. Об`єкт оренди - земельна ділянка № [NUMBER] , загальною площею 3,17 гектара ріллі, кадастровий номер якої 3521110100:02:000:[NUMBER] (п. 2.1 Договору) (а.с. 41-44), про що сторонами Договору складено Акт прийому передачі земельної ділянки від 23.01.2012 (а.с. 45), що не оспорюється позивачкою. Матеріали справи (а.с. 36-40) містять копію Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки [NUMBER] укладену 24.11.2022 між [PERSON] та ФГ «Олена» про викладення в новій редакції договору від 23.01.2012. Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди договір оренди укладено строком на 20 років з дати укладання цього Договору та діє до 23.01.2032. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023 в справі №385/339/23, позов [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі - задоволено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2023 в справі №385/339/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023, з підстав обрання Позивачем неналежного способу захисту, вваживши, що на час укладення додаткової угоди законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода а речове право. При цьому апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладання спірного договору земельної ділянки. Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 в справі №385/339/23, змінено мотивувальну частину Постанови Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2023 щодо належного способу захисту «У справі, яка є предметом касаційного перегляду, [PERSON] позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. У зв`язку з цим відсутні підстави для кваліфікації додаткової угоди до договору оренди від 23.01.2012, якою подовжено термін його дії, як неукладеної (а.с.13-17). Норми права та мотиви їх застосування За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023 в справі № 385/339/23 задоволено позов [PERSON] до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2023 в справі №385/339/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023 з підстав обрання Позивачем неналежного способу захисту. Так в постанові апеляційний суд зазначає: «на час укладення додаткової угоди, що є предметом позову, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода, а речове право, яке виникло на її підставі, а відтак суд першої, а відтак суд першої інстанції помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.». Постановою Верховного Суду від 10.04.2024 в справі №385/339/23, змінено мотивувальну частину Постанови Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2023 щодо належного способу захисту. В Постанові Верховний Суд вказав: «У справі, яка є предметом касаційного перегляду, [PERSON] позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. У зв`язку із цим відсутні підстави для кваліфікації додаткової угоди до договору оренди від 23 січня 2012 року, якою подовжено термін його дії, як неукладеної. Тому у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації додаткової угоди б/н від 24 листопада 2022 року до договору оренди землі, укладеного між нею та ФГ «Олена» 23 січня 2012 року, належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту саме із зазначених підстав.». Отже Верховний Суд дійшов висновку, в справі між тими ж сторонами, що Додаткову угоду до Договору оренди можна кваліфікувати як неукладену за умови заявлення належного способу захисту, яким є визнання відсутнім права оренди. При цьому рішення суду першої інстанції від 06.06.2023, в якому суд дійшов висновку, про визнання обставини неподання відповідачем додаткової угоди № б/н від 24.11.2022 до договору оренди від 23.01.2012 такою, що свідчить про те, що позивачем вона не підписувалась та не укладалась - скасоване апеляційним судом не в зв`язку з невірним встановленням обставин, а у зв`язку з неналежним способом захисту. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2022 по справі № 140/6115/21 вказав: «преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що відповідач по даній справі ФГ «Олена» було залучено до участі у справі № 385/339/23 як відповідача, а тому в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2023, постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.10.2023, Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 у справі №385/339/23, мають юридичні наслідки для ФГ «Олена» при розгляді позову у справі 385/945/24. За таких обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] , довела належними та допустимими доказами, те, що спірну додаткову угоду не підписувала. Враховуючи вищезазначене позов підлягає задоволенню повністю. Щодо стягнення судових витрат Розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 02.11.2022 № 91 та додатковою угодою від 15.04.2024 № 3, актом виконаних робіт від 18.06.2024 на суму 24000,00 грн, квитанцією від 18.06.2024 № 296, відповідно до якої позивачем сплачено частину гонорару за надану правову допомогу у розмірі 10000 грн. Також в зазначеному акті міститься умова про те, що залишок гонорару в розмірі 14000,00 грн буде сплачено клієнтом після набрання рішенням законної сили. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також слід зазначити, що стягненню підлягають не лише вже сплачені витрати на правничу допомогу, але й ті, які підлягають сплаті. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З урахуванням вищевказаного, обґрунтувань позову, в якому порушено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до нього документів, а також заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки - адвоката Остащенко О. М., та стягнення з відповідача на користь [PERSON] 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Крім того, позивачка при подачі позовної заяви до суду сплатила судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved