Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 25.06.2018 уклала шлюб з [PERSON] . За час подружнього життя у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спочатку подружнє життя складалося добре, проте згодом відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняти домашнє насильство. У вересні 2023 року вона вже подавала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, проте, відповідач переконав її забрати таку з метою налагодження подружніх відносин. Після примирення відповідач не змінив свою поведінку. Сім`я розпалася та існує формально. Сторони не ведуть спільного господарства, відсутнє спільне майно, яке підлягає розподілу. Відповідач працює, але матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб, а також стягувати з відповідача аліменти на дочку [PERSON] та сина [PERSON] по 1500 грн на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.06.2018, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] , зареєстрували шлюб 25.06.2018 у Виконавчому комітеті Стебницької міської ради, про що складено відповідний актовий запис №22. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №41, його батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №211, її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на дітей, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджет на 2024 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня для дітей віком до 6 років - 2563 гривні. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, положення ст. 180 СК України, згідно з якими обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини, вік та потреби неповнолітнього. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Як вже\~згадано вище,\~при вирішенні\~позову суд\~також враховує\~майновий стан\~відповідача,\~який є\~особою працездатного\~віку,\~у матеріалах\~справи відсутні\~докази про\~його інші\~аліментні зобов`язання\~та утримання\~ним осіб,\~ [PERSON] не подано відзиву на спростування заявленого розміру аліментів, враховуючи ті обставини, що батьки проживають окремо, діти проживають з матір`ю, зважаючи на її матеріальний стан та на об`єктивну потребу неповнолітніх дітей у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів також слід задоволити. Відтак, з відповідача підлягають до стягнення аліменти на неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на кожного щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору, а також сплаченого при поданні позову в частині розірвання шлюбу в сумі 1211,20 грн. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення не проголошується, а датою його ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення. Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 вказав: "З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін." Таким чином, датою ухвалення цього рішення є 04.09.2024.

Outcome: approved