Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

21.06.2024 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 26.06.2024, мотивуючи тим, що на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № [NUMBER] по примусовому виконанню виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. 13.07.2023 головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Русланом Олександровичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», фактичне виконання. Борг в сумі 19126,09 грн сплачено на користь стягувача AT«Ідея Банк». 09.04.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яким задовольнив позов [PERSON] до АТ «Ідея Банк», про визнання виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, таким що, не підлягає виконанню. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 13.05.2024. Згідно з положеннями ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ «Ідея Банк» коштів у розмірі 19126,09 грн було стягнення з позивача на підставі виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024 по справі № 357/16566/23 визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. Тому, просить у судовому порядку стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 19126,09 грн. та понесені судові витрати. 28.06.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 16.07.2024 представник відповідача АТ «Ідея банк», за довіреністю у справі - Яндульський Денис Володимирович , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що банк з позовом не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим, зважаючи на наступне.AT«Ідея Банк» належним чином виконало зобов`язання передбачені Кредитним договором Z75.00600.004018786 від 13.06.2018, натомість, позивачем було порушено договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість, що станом на 07.06.2019 становила 17226,09 грн.У зв`язку з вищевказаним, в цілях захисту свого порушеного права, AT«Ідея Банк» було ініційовано вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019, який згодом Кредитором було пред`явлено до примусового виконання. Таким чином, із Боржника на користь Кредитора було стягнено кредитну заборгованість на підставі виконавчого напису та в межах виконавчого провадження [NUMBER].Проте, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024 виконавчий напис №6594 від 23.07.2019 визнаний таким, що не підлягає виконанню, що тим не менш не спростовує факту договірних відносин між AT«Ідея Банк» та [PERSON] , а також зобов`язання останньої щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а тому кошти, отримані в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019 є такими, що набуті на правовій підставі. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена припинена або була відсутня взагалі.Дивними є твердження Позивача в частині застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки стягнення з Позивача коштів і перерахування таких Відповідачу мало на меті погасити заборгованість позивача за кредитним договором.Отримані в межах виконавчого провадження № [NUMBER] кошти були направленні на погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором, а тому підстави на яких були отриманні такі кошти не відпали.Із статті 1212 ЦК України випливає,, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за умови: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.З вищевказаного вбачається, що майно вважається безпідставно набутим виключно у тому випадку, якщо його отримання не ґрунтується на законодавстві або правочині. Проте, в нашому випадку, стягнення заборгованості хоч і здійснювалось внаслідок пред`явлення виконавчого напису до виконання, проте, правовою підставою для стягнення коштів є саме кредитний договір. Тобто, стягнення коштів у нашому випадку є підставним, оскільки на момент стягнення коштів за виконавчим написом між AT«Ідея Банк» та [PERSON] існували договірні правовідносини, і позивачем у справі не доведено відсутності заборгованості за кредитним договором на момент стягнення коштів за виконавчим написом, а тому стягнення з позивача коштів в рахунок наявної за кредитним договором заборгованості, яке не перевищує її розмір, не можна вважати безпідставно набутим відповідачем майном. Тому, просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі та розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 19.08.2019 головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Давидюк О.А. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №6594, виданого 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» боргу в сумі 19126,09 грн та 13.07.2023 головним державним виконавцем Прохацьким Р.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням, а саме борг в сумі 19126,09 грн сплачено на користь стягувача AT«Ідея Банк» (а.с. 7, 8). 09.04.2024 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/16566/23, яке набрало законної сили 13.05.2024(а.с. 9-12), позовну заяву [PERSON] до АТ «Ідея Банк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за №6594,про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» заборгованості. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що в ході виконання виконавчого напису №6594, виданого 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., по виконавчому провадженню [NUMBER] з боржника [PERSON] було стягнуто грошові кошти у розмірі 19126,09 грн на користь стягувача АТ «Ідея банк». Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі, які стягнуті Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби за виконавчим написом, та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України, адже правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024 у справі №357/16566/23, виконавчий напис від 23.07.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований у реєстрі за №6594 визнано таким, що не підлягає виконанню та рішення набрало законної сили 13.05.2024. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6594 від 23.07.2019 не спростовує факту договірних відносин між AT«Ідея Банк» та [PERSON] , а також зобов`язання останньої щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а тому кошти, отримані в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого напису № 6594 від 23.07.2019 є такими, що набуті на правовій підставі. Отримані в межах виконавчого провадження № [NUMBER] кошти були направленні на погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором, а тому підстави на яких були отриманні такі кошти не відпали. Позивачем у справі не доведено відсутності заборгованості за кредитним договором на момент стягнення коштів за виконавчим написом, а тому стягнення з позивача коштів в рахунок наявної за кредитним договором заборгованості, яке не перевищує її розмір, не можна вважати безпідставно набутим відповідачем майном. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто,відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.10.2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20.03.2019 по справі №634/727/16-ц, від 07.09.2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.01.2020 по справі №161/17945/18, від 16.06.2020 по справі №910/22513/17. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 по справі №910/16664/18, від 08.09.2021 по справі №201/6498/20, від 08.09.2021 по справі №206/2212/18, від 06.10.2021 у справі №623/363/20. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024 у справі №357/16566/23, яке набрало законної сили 13.05.2024, виконавчий напис, вчинений 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.Мза реєстровим №6594, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» заборгованості, визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, підстава для примусового стягнення грошових коштів за цим виконавчим написом нотаріуса відсутня, тобто припинила своє існування. Крім того, посилання представника відповідача на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 932/264/20, не заслуговує на увагу, оскільки висновок щодо застосування норм права, який викладений в зазначеній постанові, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин в даній справі. Предметом позовних вимог в постанові, на яку посилається представник відповідача є стягнення коштів за розписками як безпідставно отриманих коштів, а в даній справі - це повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню. Ч. 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с. 8) вбачається, що в ході виконання виконавчого напису №6594, виданого 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. по виконавчому провадженню [NUMBER] з боржника [PERSON] було стягнуто на користь стягувача АТ «Ідея банк» грошові кошти у розмірі 19126,09 грн. Тому, враховуючи вищевикладене, та те, що правові підстави набуття АТ «Ідея банк» грошових коштів у сумі 19126,09 грн, які стягнуті з [PERSON] в погашення боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. зареєстрованого в реєстрі №6594 та вчиненого 23.07.2019, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2024 у справі №357/16566/23, що набрало законної сили 13.05.2024, визнаний таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 19126,09 грн підлягають поверненню позивачці відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. Крім того, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти стягнуті з [PERSON] в сумі 19126,09 грн, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №6594 від 23.07.2019 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., ним не отримано чи вони утримуються ним за наявності правових підстав чи були повернуті позивачу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Позивачка при подачі позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с. 1). Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved