Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з держави російська федерація на її користь громадянки України - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), завдану моральну шкоду в розмірі 1 499 067 гривень 50 копійок (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят сім гривень 50 копійок), що на день подання позову згідно офіційного курсу Національного банку України становить 35 000 євро 00 євроцентів (тридцять п`ять тисяч євро 00 євроцентів), та у розмірі 2 998 135 гривень 00 копійок (два мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч сто тридцять п`ять гривень: нуль копійок), що на день подання позову згідно з офіційного курсу Національного банку України становить 70 000 євро 00 євроцентів (сімдесят тисяч євро 00 євроцентів), що разом становить 4 497 202 гривень 50 копійок (чотири мільйони чотириста дев`яносто сім тисяч двісті дві гривні п`ятдесят копійок), що на день подання позову згідно з офіційного курсу Національного банку України становить 105 000 євро 00 євроцентів (сто п`ять тисяч євро 00 євроцентів). На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона, громадянка України [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), народилася [INFO] у смт. Артемівка, Полтавської області, а з 19.11.2002р. проживала в м. Золоте (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ). Вона разом із сином та чоловіком мешкали в квартирі, що знаходиться у власності територіальної громади міста Золоте. Хоч і квартира не була приватизована, однак проживши в ній більше 20 років, вони з чоловіком вкладали в неї свої фінансові ресурси, облаштовували квартиру для комфортного проживання, робили ремонт, купляли техніку з перспективою в майбутньому оформити необхідні документи та отримати її у власність. Факт її проживання в квартирі до початку повномасштабного вторгнення підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] також підтверджується інформацією зазначеною у витязі від 16.04.2024р. № 2024/003792903 з Реєстру територіальної громади. З перших днів повномасштабного вторгнення (з 24.02.2022р.) озброєні військовослужбовці рф та територіальні незаконні формування «лнр» здійснювали постійні ракетні та артилерійські обстріли м. Золоте, сусіднього м. Попасна, а також інших більш віддалених міст і сіл Луганської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчий комітетом Золотівської міської ради, 07.05.2002 року, вона [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] . Її син [PERSON] ще до початку повномасштабного вторгнення, а саме 20.09.2021р. був прийнятий на військову службу в Збройні Сили України за контрактом у військову частину [NUMBER] на посаду сапера. Згодом 11.11.2022р. отримав посаду старшого сапера та 31.05.2023р. був призначений командиром відділення, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 01.08.2023р. Був учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 15.11.2023р. серія [NUMBER] . Тобто, станом на початок повномасштабного вторгнення [PERSON] перебував на військовій службі та в подальшому за розпорядженням військового командування здійснював відповідні заходи оборони країни від наступальних дій ворожої армії рф і її незаконних збройних формувань. Внаслідок постійних обстрілів, що завдавали безпосередню загрозу її житло, погіршення гуманітарної ситуації в місті, терору населення з боку російських бойовиків, перебування у стані занепокоєння та психічного напруження, нею 25 березня 2022р. було прийнято рішення про вимушену евакуацію з м. Золоте. З собою вдалося вивезти лише документи та речі першої необхідності. Станом на день подання позовної заяви вона є внутрішньо переміщеною особою та проживає в Україні за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією зазначеною довідці від 20.12.2023р. № 1207-5003071761 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] . Свого житла не має. Фінансової можливості придбати нове житло не має. З 23.06.2022р. частина м. Золоте (безпосередньо та частина, де знаходиться квартира в якій вона проживала) відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України, що підтверджується інформацією зазначеною у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 (зі змінами). Внаслідок окупаційних дій військовослужбовців російської федерації, по захопленню м. Золоте, що супроводжувались артилерійськими та ракетними обстрілами, було пошкоджено багатоквартирний будинок де знаходиться квартира, в якій вона раніше постійно проживала та зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , що призвело до неможливості проживання у квартирах цього будинку. У неї є наявні фотографії пошкодженого будинку, що отримала від сусідки, яка на той момент ще перебувала в місті та не змогла евакуюватись. Станом на сьогодні з сусідкою немає жодного зв`язку вже тривалий час. Нею за даним фактом подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, на підставі якої відкрито кримінальне провадження за № 12024041790000339, що підтверджується інформацією зазначеною у витязі від 25.04.2024р. з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням № 12024041790000339. Обстеження житлового будинку та квартири не проводилося, оскільки місто Золоте тимчасово окуповане. На даний час їй невідомий подальший статус житла та належного їй в ньому майна. Внаслідок артилерійського обстрілу збройними силами російської федерації та підконтрольним їй озброєним терористичним згрупуванням «лнр» м. Золоте, в результаті чого житло та майно, що знаходилось в квартирі було зруйновано/пошкоджено. Вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту; неможливістю вести повноцінне життя; пристосуванням до нових життєвих умов та відновленням прийнятного для себе рівня життя; пошуком житла та фінансів; перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршення загального самопочуття. Окрім цього, 06.12.2023р. виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області її син, молодший сержант [PERSON] загинув. Дана інформація підтверджується сповіщенням сім`ї №12/6647 від 18.12,2023р. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 3471/НЕ від 16.12.2023 року, виданого Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в зоні бойових дій. Причиною смерті є інші комбінації розтрощення, які включають декілька ділянок тіла, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та осколків. Дану причину смерті та дату смерті підтверджує також довідка про причину смерті №3471/НЕ від 16.12.2023р. Смерть її сина - [PERSON] також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.12.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське, Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1201. Місце смерті зазначено Білогорівка, Сєвєродонецький район, Луганська область. Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] від 03.01.2024 року №19, молодший сержант [PERSON] в період з 24.02.2022р. по 06.12.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області. Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово- лікарської комісії Міністерства оброни України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 26.02.2024 року №800, отримані травми (06.12.2023р.), послужили причиною смерті молодшого сержанта [PERSON] . Травми та причина смерті пов`язані з захистом Батьківщини. Вона отримала посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці України, серії А №006448, виданого Департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради від 19.03.2024р. Її син загинув молодому у віці, мав всього 21 рік та не встиг навіть одружитись та створити власну сім`ю. Їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила єдиного сина під час збройної агресії російської федерації на території України. Його загибель завдала безперервного, невгамовного душевного болю та страждання. Вона переживає сильний емоціональний стрес, адже жахлива передчасна смерть сина завдає душевних мук та психологічних страждань. Пережитий сильний емоційний стрес, буде супроводжувати її усе життя, адже не природно, що батьки ховають своїх дітей. Вона пишається своїм сином, який був мужнім та відданим своїй країні. Під час проходження військової служби був нагороджений відзнакою командувача Сил підтримки «Хрест Сил підтримки II ступеня» наказ № 48 від 28.10.2023р, нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України» відповідно до Указу Президента від 05.08.2022р. №559/2022, відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «Золотий хрест» відповідно до наказу Головнокомандувача ЗСУ від 29.10.2023 №2529. Дані нагороди підтверджують його бойові звитяги та внесок у боротьбу за незалежність України. Але, разом з тим вона відчуває нестерпний біль, оскільки довелося втратити сина через жорстокість та збройну агресію російської федерації. Вона відчуває постійний пригнічений стан, що супроводжується значним зниженням життєвого тонусу та загальним погіршенням самопочуття. Це негативно впливає на її стосунки з оточуючими та призводить до порушення нормальних соціальних зв`язків. Внаслідок завданих моральних страждань в результаті загибелі та поховання сина погіршилось її фізичне здоров`я, що підтверджується консультативним висновком сімейного лікаря від 25.03.2024 №2024.057704. Також вона постійно знаходиться на диспансерному обліку, діагноз остеохондроз хребта та гіпертонічна хвороба II ступеня. Після отриманого емоційного хвилювання та стресу внаслідок, загибелі сина дані хвороби почали більше її турбувати та потребувати постійного лікування. Дана інформація підтверджується довідкою виданою Углянською амбулаторією ЗПСМ від 24.04.2024р. Окрім цього, її турбує біль в усьому тілі, постійна тривога та втрата сну, які виникли після втрати сина [PERSON] , з яким мала тісний емоційний зв`язок. За рекомендацією лікаря, вона проходить амбулаторне лікування в лікаря-психіатра, що підтверджується довідкою виданою Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» від 08.042024р. Вважає, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їй завдана моральна шкода, внаслідок війни та вимушеного переміщення, порушення основоположних прав людини в Україні, знищення житла, що залишилось на окупованій території в м. Золоте, є іноземна країна - російська федерація, її збройні сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та керуються російською федерацією і мають на озброєнні засоби, використання яких становить надзвичайну безпеку для оточуючих. Окрім цього, смерть її сина - [PERSON] також сталася безпосередньо внаслідок збройної агресії російської федерації, тому саме на відповідача - російську федерацію також покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду у зв`язку з збройною агресією, що призвело до загибелі члена сім`ї. Вищезазначені обставини зумовили фактичні підстави звернення до суду з даним позовом. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.45). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54). 19 серпня 2024 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 Цивільного кодексу України. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Місце проживання [PERSON] , [INFO] , відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] та Витягу з реєстру Гірської територіальної громади від 16.04.2024 року, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13, 17) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.18) Згідно військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] 04 листопада 2021 року 20.09.2021 року призваний у Збройні Сили України на підставі контракту. (а.с.19-22) 15.11.2023 року командуванням ДШВ ЗСУ [PERSON] видане посвідчення учасника бойових дій. (а.с.23) З 20.12.2023 року [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №1207-5003071761 від 20.12.2023 року та її фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] . (а.с.24) До позовної заяви додані фото картки з ілюструванням пошкодженого будинку. (а.с.25-27) Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.04.2024 року до ВП №1 Кам`янського РУП надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те, що під час військового конфлікту підрозділів ЗСУ з військовими формуваннями рф, були застосовані засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, що виразились у пошкоджені квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с.28) 18.12.2023 року [INFO] на ім`я [PERSON] направлено сповіщення сім`ї №12/6647 про те, що син молодший сержант [PERSON] , 2002 р.н., 06.12.2023 року під час виконання бойових завдань із захисту територіальної цілісності Батьківщини, загинув. (а.с.29) Згідно лікарського свідоцтва про смерть №3471/НЕ від 16.12.2023 року, смерть [PERSON] настала [INFO] у с. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області в зоні бойових дій. (а.с.30-31) 19.12.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Олеса) видане свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] . (а.с.32) 03.01.2024 року Військовою частиною [NUMBER] видана довідка №19 про те, що молодший сержант [PERSON] в період з 24.02.2022 року по 06.12.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області. (а.с.33) 19.03.2024 року [PERSON] видане посвідчення члена сім`ї загиблого захисника чи захисниці України. (а.с.35-36) 28.10.2022 року солдат [PERSON] нагороджений відзнакою командувача Сил підтримки «Хрест Сил підтримки ІІ ступеня». (а.с.37) 05.08.2022 року [PERSON] нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України». (а.с.38) 29.10.2023 року [PERSON] відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних Сил України «Золотий хрест». (а.с.39) 25.03.2024 року лікарем ТОВ «ОКСФОРД МЕДІКАЛ КАМ`ЯНСЬКЕ» складений консультативний висновок щодо стану здоров`я [PERSON] . (а.с.40) Згідно довідки, виданої Углянською амбулаторією ЗПСМ 24.04.2024 року, [PERSON] дійсно знаходиться на диспансерному обліку та постійно отримує лікування. (а.с.41) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода полягає:\~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;\~у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.\~Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Основного Закону України). Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно ст. 1 ЗУ «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території України введено воєнний стан. Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. При цьому, російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача. До таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 49). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 58). У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167цс20 (пункт 49). Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України. Таким чином, рф є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якої проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме рф є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 року). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Встановлено, що дії російської федерації, як відповідача, у вигляді збройної агресії дійсно спричинили моральну шкоду позивачу [PERSON] , як мешканці міста Золоте Луганської області, та загибеллю її сина, а тому така шкода має бути стягнута у судовому порядку. Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди позивач посилалась одночасно як на втрату нерухомого майна через тимчасову окупацію м. Золоте Луганської області, так і через загибель її сина, який приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а також на погіршення стану здоров`я, стрес та страх, які вони пережили через збройну агресію рф проти України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Слід зазначити, що позивачем суду не було надано будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджували б належність позивачці будь-якого нерухомого майна, а також вид, обсяг та вартість рухомого майна, яке вона була вимушена залишити у м. Золоте Луганської області у зв`язку із тимчасовим переміщенням до м. Кам`янське. Разом з тим, суд зауважує, що сама по собі збройна агресія російської федерації, наслідком якої є, у тому числі, ведення бойових дій на території міста Золоте Луганської області, де проживали позивач з родиною, обставини їх вимушеного та тимчасового переселення у зв`язку із цим до м.Кам`янське безумовно спричинили їм моральну шкоду. Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй), оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у їхньому житті; глибину душевних страждань; шкоду родинним та побутовим зв`язкам за місцем їх тривалого проживання; втрату стабільності та впевненості у наступному дні; психоемоційне перенапруження; порушення сну; почуття тривоги та страху; наслідки, що настали та їх невідворотність, з урахуванням вимог виваженості, розумності та справедливості, доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з держави російська федерація на користь [PERSON] компенсації моральної шкоди за пошкоджене житло ву розмірі 1 499 067 гривень 50 копійок (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят сім гривень 50 копійок), що на день подання позову згідно офіційного курсу Національного банку України становить 35 000 євро 00 євроцентів (тридцять п`ять тисяч євро 00 євроцентів), та моральної шкоди в зв`язку із загибеллю її сина у розмірі 2 998 135 гривень 00 копійок (два мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч сто тридцять п`ять гривень: нуль копійок), що на день подання позову згідно з офіційного курсу Національного банку України становить 70 000 євро 00 євроцентів (сімдесят тисяч євро 00 євроцентів), що разом становить 4 497 202 гривень 50 копійок (чотири мільйони чотириста дев`яносто сім тисяч двісті дві гривні п`ятдесят копійок), що на день подання позову згідно з офіційного курсу Національного банку України становить 105 000 євро 00 євроцентів (сто п`ять тисяч євро 00 євроцентів). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки 1% від суми позовних вимог позивача перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, належним до сплати розмір судового збору за заявою позивача становить максимальну суму 15140 грн. Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із цим позовом, відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved