Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

01.01.2022 представник позивача, адвокат Литвиненко В.І., звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача, в котрому просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цієї квартири. Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 №8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2023 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 08.12.2023 позовна заява прийнята до провадження і призначена до розгляду у спрощеному провадженні. 16.02.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Гур`євої Л.М., надійшов зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді від 13.03.2024 позовну заяву [PERSON] [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, сплати судового збору. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2024 зустрічний позов [PERSON] прийнятий, об`єданий з первісним позовом [PERSON] , розгляд справи переведений у загальне провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, адвокат Литвиненко В.І., зазначив, що 16.02.1980 між позивачем і відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб, актовий запис №154. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.11.2017 шлюб між сторонами розірваний. За час шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . На початку січня 2022 позивач дізнався, що [PERSON] має намір продати квартиру. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 60-70 СК України, просив визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю сторін; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частку цієї квартири. Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача, адвокат Гур`єва Л.М., заперечувала проти задоволення позову [PERSON] Звернувшись із зустрічним позовом, представник відповідача зазначила, що під час перебування у шлюбі, сторони, окрім квартири [ADDRESS] , придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер: 1412900000:00:010:0800, площею 0,0727 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. Після припинення спільного життя [PERSON] став використовувати вказаний будинок одноособово, припинивши [PERSON] право доступу до нього. Остання залишилася проживати у квартирі. Таким чином, сторони фактично поділили майно між собою. Представник [PERSON] також зазначила, що позивач участі в оплаті комунальних послуг по квартирі не приймає, не проживає в ній протягом тривалого часу. Тому, з урахуванням вищенаведеного, з урахуванням вартості спільного майна подружжя, представник відповідача просила суд, в порядку поділу спільно нажитого майна, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер: 1412900000:00:010:0800, площею 0,0727 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за цією ж адресою; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між вартістю виділеного при поділі спільного сумісного майна у розмірі 8000 грн. У задоволені позову [PERSON] просила відмовити. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Під час розгляду справи встановлено, що сторони з 16.02.1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірваний рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.11.2017 року. Встановлено, що в період шлюбу сторонами придбано: на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С., квартиру [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Цебринською С.О., житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м. та земельна ділянка кадастровий номер: 1412900000:00:010:0800, площею 0,0727 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за цією ж адресою. Згідно з витягу про оцінку майна від 01.02.2024 року вартість квартири [ADDRESS] становить 504 000 грн. Згідно з витягу про оцінку майна від 05.02.2024 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] з урахуванням вартості земельної ділянки становить 488 000 грн. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] після припинення шлюбних відносин із позивачем проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. [PERSON] проживає у житловому будинку. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідні роз`яснення відносно складу майна, що підлягає поділу між подружжям, надано в пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року. Зокрема зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. З огляду на встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] і задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Встановивши, обсяг майна, придбаного подружжям за час шлюбу і наявного на час розгляду справи, суд вважає за можливе визнатиквартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в цій частині. Що стосується поділу спільно нажитого майна подружжя, то, з урахуванням того, що після припинення шлюбних відносин позивач [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач проживає у спірній квартирі; враховуючи вартість вказаного майна, суд вважає за доцільне в порядку поділу спільно нажитого майна визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер: 1412900000:00:010:0800, площею 0,0727 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] визнати право власності на квартиру , розташовану за адресою: [ADDRESS] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між вартістю виділеного при поділі спільного сумісного майна у розмірі 8000 грн. У зв`язку з викладеним підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку спірної квартири немає, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ПКУ України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 10 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Судом встановлено, що [PERSON] сплатила за проведення оцінки квартири та будинку 4 000 грн. суб`єкту оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] 4 000 грн. (а.с.65). Задовольнивши зустрічний позов [PERSON] , з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] у розмірі 4 000 грн. Враховуючи, що позов [PERSON] було задоволено частково, а позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця судових витрат у розмірі 3967,60 грн. (4960,00 грн. (судовий збір, сплачений [PERSON] ) - 992,40 грн. (задоволена вимога [PERSON] ).

Outcome: partial