Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь 60000 грн основного грошового боргу, 5000 грн за користування грошовими коштами, а всього 65000 грн. Крім того, просить стягнути понесені ним судові витрати, а саме 1211,20 грн судового збору та 3000 грн за надання правничої допомоги по складанню позовної заяви. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 28.11.2023 між сторонами у справі був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 60000 грн, а відповідачі зобов`язалися повернути борг у строк до 16.12.2023. Натомість відповідачі у визначений договором строк коштів не повернули. Тому 26.12.2023 він звернувся до них з вимогою повернути борг, надіславши на їх адресу лист про досудове врегулювання спору, в якому визначив додатковий строк для повернення боргу - 15 днів, однак у визначений строк відповідачі свої зобов`язання не виконали, позику не повернули. Ухвалою суду від 29.02.2024 позов залишено без руху. 04.03.2024, на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивачем надано оригінал боргової розписки. Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать розписки про вручення судової кореспонденції з датою вручення 01.08.2024; відзиву на позов не подали, заяв будь-якого змісту на адресу суду не надходило. На підставі положень статей 274-279 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2023 між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , як позичальниками, був укладений договір позики за яким позикодавець передав позичальникам грошові кошти в сумі 60000 гривень, а позичальники зобов`язуються повернути позикодавцеві суму позики та відсотки за користування грошовими коштами в сумі 5000 грн в строк встановлений цим договором, а саме до 16.12.2023. Факт отримання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником 28.11.2023. 26.12.2023 позивач звернувся до відповідачів з вимогою повернути борг, надіславши на їх адресу лист про досудове врегулювання спору, в якому визначив додатковий строк для повернення боргу - 15 днів, яку відповідач [PERSON] отримала 30.12.2023. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18). Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідачі повністю чи частково виконали свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернули повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З огляду на наведене, ураховуючи, що строк надання коштів завершився 16.12.2023, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідачів позичених останнім коштів в сумі основного зобов`язання у розмірі 60000 грн, а також відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 5000 гривень. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідачів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституція України у ст. 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 1312\~Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заявлене позивачем відшкодування витрат понесених на правову допомогу у розмірі 3000 грн адвоката підтверджується договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 003/24 від 17.01.2024, розрахунком вартості виконаних робіт від 17.01.2024, актом виконаних робіт від 17.01.2024, квитанцією №652093 від 17.01.2024 про оплату послуг адвоката на суму 3000,00 грн. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, тому за таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. \~

Outcome: approved