Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

В липні 2024 року заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: [INFO] , в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , з 28 травня 2017 року по [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Разом із братом були зареєстровані та до 26 лютого 2022 року разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Вихованням брата вона займалася майже з самого його народження та після того як їхня мама померла вона оформила опіку над братом, він знаходився у неї на забезпеченні до повноліття, відносився до неї як до своєї мами, а вона відносилася до нього як до свого сина так, як її син, молодший за Колю на 4 роки, тому виховувалися разом. Сім`ї в нього свої ніколи не було, він постійно проживав разом зі заявником. Після 2014 року він підписав контракт з Міністерством оборони України, неодноразово був в зоні АТО. Після того як заявник захворіла, він не став продовжувати контракт з МО України, бо їй була потрібна допомога. Заявник вказує, що в неї з братом був спільний побут: будинок, подвір`я, город все це було спільним, завжди разом працювали. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] він помер [INFO] у віці 33 років, місце смерті вказано м. Світлодарськ Бахмутського р-н. Донецької обл. За рапортом підполковника [PERSON] було проведено службове розслідування за фактом загибелі солдата [PERSON] та розслідуванням було встановлено, що солдат [PERSON] під час виконання бойових завдань, виконуючи завдання за призначенням по забезпеченню національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи в засобах індивідуального захисту на позиції 30442 на околиці населеного пункту Світлодарськ, Бахмутського району, Донецької області, 28 травня 2022 року близько 7:30 отримав травми не сумісні із життям внаслідок авіаційного обстрілу позиції 2 мотопіхотної роти. Після смерті заявниці було вручено повідомлення про смерть [INFO] , саме як члену родини. В подальшому вона отримала від Міністерства оборону України братовий орден «За заслуги перед Батьківщиною», їй це також вручалося як члену родини. Похоронами займалася заявник та їй видавалися на руки всі його документи, в тому числі і медичні. Заявник вказує, що під час їхнього спільного проживання, вони постійно сплачували один за одного побутові витрати, власного житла він не мав. Перебуваючи в Збройних силах України брат передав їй свої карти, а також зробив для себе дублікат, вона мала повний доступ до його грошей, він інколи просив переслати гроші за його потребами. Вона передавала посилки в місця розташування його батальйону де було найближче відділення Нової пошти. Після встановлення даного факту заявник матиме право користуватися соціальними пільгами, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отримати одноразову грошову допомогу, отримати посвідчення як член сім`ї загиблого військовослужбовця, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини. У інший спосіб крім судового рішення встановити факт того, що вони проживали однією сім`єю не можливо. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року головуючим суддею визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 16 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 31.07.2024 року о 10:00 год. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року залучено до участі в цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [INFO] про встановлення факту проживання однією сім`єю в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. Відкладено судове засідання по справі до 09 год. 00 хв. 16 серпня 2024 року. Судом 12.08.2024 року за вх..№42275 отримано пояснення, за підписом представника Міністерства оборони України Матієнка О.Б., в яких останній зазначив, що одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час дії воєнного стану передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній станом на дату загибелі [PERSON] ) сім`ям загиблих під час дії воєнного стану військовослужбовців Збройних Сил України виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державіагресору. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній станом на дату загибелі [PERSON] ) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це права з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на дату загибелі [PERSON] ) одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця - - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з п.п. 1.2 ст.16-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на дату загибелі [PERSON] ) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв`язку з цим Міноборони просить суд звернути увагу на те, що заявниця, яка не належить до жодної із категорій осіб, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги, не зазначає у своїй заяві жодних відомостей щодо інших осіб, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги. Представник зазначає, що у суду відсутні підстави для задоволення заяви, оскільки до неї не додано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю. В судовому засіданні заявниця та представник підтримали заяву, надали пояснення та просили заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні надала пояснення та просила відмовити у задоволенні заяві, так як заява не містить достатньо доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю. Заінтересована особа [INFO] в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви та клопотання до суду не направили, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що заявниця [PERSON] є сестрою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалами справи копіями свідоцтва про народження. (а.с. 8, 9) Батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть батька [NUMBER] , видане відділом РАГС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області та матері [NUMBER] , видане відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. (а.с.25, 26) Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.12.2005 року за №587 було встановлено піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] його піклувальником. (а.с. 18) Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 15.06.2022 року за №15.2-03/6949, за адресою [ADDRESS] станом на 28.05.2022 року зареєстровано 5 осіб, з яких [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 19.06.1979 року та [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 09.11.1988 року. (а.с. 16,17) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 33 років, місце смерті м. Світлодарськ Бахмутського р-н. Донецької обл., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с.22) За рапортом підполковника [PERSON] було проведено службове розслідування за фактом загибелі солдата [PERSON] . Розслідуванням було встановлено, що солдат [PERSON] під час виконання бойових завдань, виконуючи завдання за призначенням по забезпеченню національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській області, перебуваючи в засобах індивідуального захисту на позиції ВОП 30442 на околиці населеного пункту Світлодарськ, Бахмутського району, Донецької області, 28 травня 2022 року близько 7:30 отримав травми не сумісні із життям внаслідок авіаційного обстрілу позиції 2 мотопіхотної роти. (а.с.10-15) [PERSON] було вручено сповіщення сім`ї (близьких родичів) про смерть [PERSON] . (а.с. 19, 20) Заявниця зазначає, що вона з братом проживала однією сім`єю, вони постійно сплачували один за одного побутові витрати, мали спільний бюджет, вона передавала посилки в місця розташування його батальйону, вони піклувалися один про одного, що підтверджується скріншотом переписки. (а.с.29-37) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом заявниці, пояснив, що [PERSON] та покійний [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, обробляли город, разом харчувалися та робили все по господарству. Вони любили один одного та піклувалися один про одного, оскільки [PERSON] замінили йому матір. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] по будинку з 1981 року. Зазначила, що [PERSON] та покійний [PERSON] проживали однією сім`єю з 2005 року, вели спільне господарство, мали спільні витрати, піклувалися один про одного. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). За ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. У цій справі [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, зокрема, що вона та [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , проживали однією сім`єю з 28 травня 2017 року по 28 травня 2022 року, тобто вона є членом сім`ї військовослужбовця. Обґрунтовуючи вимоги заяви, [PERSON] посилалася на необхідність забезпечення її права користуватися соціальними пільгами, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отримати одноразову грошову допомогу, отримати посвідчення як член сім`ї загиблого військовослужбовця, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України. Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі. У даному випадку заявник не посилалася на прийняття в позасудовому порядку жодних рішень органів державної влади або місцевого самоврядування щодо фактів, які мають юридичне значення, а навпаки, звернулася до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту, який належить встановлювати в судовому порядку за правилами ЦПК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у померлого [PERSON] інших близьких осіб окрім заявниці не має. Отже, встановлення факту, що просить встановити [PERSON] у своїй заяві, не може вплинути на права інших осіб на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є передусім сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, але визначає указані вище критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту також доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. За вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги заявника, та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц. На підтвердження своїх вимог [PERSON] до суду надала документи, які вказують на кровну спорідненість загиблого [PERSON] та заявниці як брата та сестри, докази спільного їх місця проживання за однією адресою. Із пояснень свідків вбачається, що заявниця проживала з братом, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу, тобто мали взаємні права й обов`язки, властиві одній сім`ї. Оцінюючи доводи заявниці про спільне проживання з братом на предмет їх достовірності, а також заперечення заінтересованих осіб з даного приводу, суд бере до уваги покази свідків у взаємозв`язку з іншими доказами та життєвими обставинами, які склалися між рідними братом і сестрою. На переконання суду покази свідків у взаємозв`язку з іншими доказами та життєвими обставинами, які склалися між рідними братом і сестрою, свідчать про реальність сімейних відносин між братом [PERSON] та сестрою [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що за життя заявниця спільно проживала, була пов`язаною спільним побутом, мала взаємні права і обов`язки зі своїм братом [PERSON] , тобто була членом його сім`ї. На підставі викладеного,

Outcome: approved