Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

До провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заяваЗбаразької міської ради, в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на утримання дитини та виселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, веде спосіб життя, який загрожує життю і здоров`ю дитини, неодноразово виявлялись факти неналежного виконання батьківських обов`язків щодо недотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, перебування в стані алкогольного сп`яніння, залишення дитини без батьківського догляду на тривалий час. За фактами неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, а тому подальше залишення дитини під наглядом та вихованням відповідача є небезпечним для життя, здоров`я дитини. Батько дитини [PERSON] виявив бажання займатись вихованням дитини, тому позивач вважає, що найбільш доцільною формою влаштування дитини є передання її батькові. Крім того, зазначає, що спільне проживання відповідача з малолітнім [PERSON] може загрожувати життю і здоров`ю дитини, а оскільки у [PERSON] наявне інше житло для проживання, то її виселення з будинку по [ADDRESS] відповідатиме інтересам дитини. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 12 квітня 2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Шевчука В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю мотивуючи це тим, що відповідач не погоджується із позовною заявою, вважає її необгрунтованою та безпідставною, і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому посилається на те, що в долучених до позовної заяви матеріалах містяться відомості, які в більшій мірі характеризують соціальну поведінку відповідача, проте відсутній зв`язок між цими фактами і наслідками для дитини у формі винної поведінки, що б в повному обсязі виправдовувало необхідність позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Шевчук В.О. позовні вимоги не визнали та заперечили щодо їх задоволення, мотивуючи це тим, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам дитини. Дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 13 червня 2019 року (а.с.21), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 вересня 2018 року (а.с.22). Відповідач [PERSON] в порушення вимог ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: не приймає участі у його вихованні, не піклується про здоров`я дітей, фізичний, духовний та моральний його розвиток, не проявляє щодо нього материнської турботи та уваги. Це стверджується матеріалами справи. Так, з актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] встановлено факти недотримання [PERSON] санітарно-гігієнічних умов проживання, недбалого догляду за дитиною, перебування у присутності дитини в стані алкогольного сп`яніння, залишення дитини без нагляду дорослих (а.с.41, 74-89, 165, 226). Даний факт також знайшов своє підтвердження листами КУ «Центр надання соціальних послуг» Збаразької міської ради №01-20/539 від 01.08.2023 року, №01-20/586 від 17.08.2023 року, №405 від 09.09.2022 року, №648 від 30.11.2022 року, №51 від 13.01.2023 року, №204 від 15.03.2023 року, №220 від 23.03.2023 року, №452/01-20 від 22.06.2023 року (а.с.26-27, 49-54, 56, 224), повідомленням служби у справах дітей Збаразької міської ради №237/01-28 від 15.08.2022 року (а.с.45), повідомленням Збаразького центру соціальних служб №149 від 08.07.2021 року (а.с.47-48), повідомленням Збаразького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Збаразької районної державної адміністрації №28 від 27.01.2020 року (а.с.46), актами візиту сім`ї [PERSON] (а.с.57-69, 225). Крім того, відповідач [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується постановами Збаразького районного суду Тернопільської області від 01.02.2023 року, від 27.02.2023 року, від 28.03.2023 року, від 15.08.2023 року, від 16.01.2024 року (а.с. 102-105, 204). Згідно рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.108-110). Згідно наказу №1 «о» від 11.02.2021 року служби у справах дітей Збаразької міської ради Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби у справах дітей Збаразької міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах (а.с.31-32). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №267 від 22.09.2023 року, виконавчий комітет Збаразької міської ради як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.23-25). Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно ж до ст.18 Конвенції про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини: батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положенням ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною четвертою статті 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) відзначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню. Суд вважає, що саме така виключна міра, як позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її сина [PERSON] , буде відповідати інтересам дитини, оскільки змінити поведінку відповідачки по відношенню до свого сина, в даному випадку у кращу сторону неможливо. При цьому, подальше залишення дитини [PERSON] , [INFO] , під доглядом і вихованням відповідача є небезпечним для життя та здоров`я дитини та суперечить її інтересам. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що в діях відповідача відсутня вина щодо неналежного виховання сина, оскільки дані посилання спростовуються вищевказаними доказами і свідчать про те, що саме вина поведінка [PERSON] , свідоме нехтування нею своїми обов`язками, і є причиною неналежного виховання сина. При цьому, суд вважає за необхідне, малолітнього [PERSON] , [INFO] , передати на виховання батькові [PERSON] , [INFO] , так як це буде найбільш доцільною формою влаштування дитини, що відповідає ч.3 ст.167 СК України. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо заявлених позовних вимог в частині виселення [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У рішенні від 03.09.2020 у справі «Левчук проти України» (заява №17496/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що до Європейського суду з прав людини заявниця скаржилась за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відмова національних судів виселити колишнього чоловіка піддала її та дітей постійному ризику залякування насильства. Заявниця також скаржилась за статями 6 та 13 Конвенції, що національні суди належним чином не розглянули аргумент щодо ймовірності вчинення домашнього насильства стосовно неї і дітей у випадку, якщо її доведеться продовжувати жити разом з колишнім чоловіком, і що з огляду на спосіб тлумачення та застосування національними судами національного законодавства в її справі, вона не мала ефективного засобу юридичного захисту. Розглянувши скаргу заявниці за статтею 8 Конвенції Європейський суд зазначив, що національні суди під час тривалого провадження не провели всебічний аналіз ситуації заявниці та загрози психологічного і фізичного насильства, з яким вона з дітьми могли зіткнутися у майбутньому. З огляду на це Європейський суд констатував порушення статті 8 Конвенції і вказав, що позиція національних судів про відхилення позову про виселення колишнього чоловіка не відповідала позитивному обов`язку держави забезпечити заявниці ефективний захист від домашнього насильства. Згідно ч.2 ст.167 СК України суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. З огляду на вищевикладене, суд враховує систематичні порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття, вчинення відносно дитини психологічного насильства, а тому вважає, що позовна вимога щодо виселення [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , є обгрунтованою та такою що підлягає до задоволення. Суд, згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в користь держави1073 гривні 60 копійок судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved