Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. За час шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка на даний час проживає з батьком. Мати дитини з 2012 року не цікавиться донькою, не займається її вихованням, матеріально не забезпечує. Свою дочку бачила тільки 2 рази. Тобто, відповідачка фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, оскільки ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє ніякої заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний стан її розвитку, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Із метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, якою зобов`язано орган опіки та піклування Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області відповідно до ст. 19 СК України надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20); 15 травня 2024 року виконавчий комітет Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області надав рішення та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 42-44); ухвалою суду від 24 травня 2024 року залучено [INFO] до участі у справі в якості третьої особи (а.с. 47-48); 22 липня 2024 року представником позивача [PERSON] подана заява про виклик свідків (а.с. 71); ухвалою суду від 22 липня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 73-74); 21 серпня 2024 року представником позивача [PERSON] подана заява про виклик свідка (а.с.88). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні допитаний у справі як свідок позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, при цьому пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2010 року по 2013 рік. Під час спільного проживання у них з відповідачкою [INFO] народилася дочка [PERSON] . У жовтні 2012 року його дружина забрала дочку і поїхала проживати до своєї матері. Остання приблизно через тиждень зателефонувала йому і сказала забрати дитину, інакше вона її віддасть до дитячого будинку. Дочку забрала його мати і після того дитина проживає разом з ним. Відповідачка бачилася з дочкою тільки два рази до її семирічного віку, після чого з нею більше не контактувала ні по телефону, ні будь-яким іншим чином. Допомоги ніякої не надавала, до дитини не приїжджала. Дочка [PERSON] знаходиться на повному його утриманні. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що дійсно вона, як мати, не правильно обійшлася зі своєю дочкою, однак, враховуючи час, який пройшов, вважає, що контакт з дитиною вона вже не зможе знайти. Чому залишила свою доньку на виховання батьку [PERSON] сказати не може. Представник третьої особи Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Парафіївської селищної ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду даної справи, при цьому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду даної справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали, що живуть на одній вулиці з [PERSON] . З останнім більше 10 років проживає дочка [PERSON] , мати якої до неї жодного разу не приїжджала, а тому вихованням дитини займається сам [PERSON] , якою він самостійно опікується та забезпечує всім необхідним. Відзиву на позов відповідачкою не подано. Пояснень щодо позову від третіх осіб не надійшло. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). На підставі свідоцтва про шлюб, зареєстрованого у виконавчому комітеті Южненської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, за актовим записом № 03 [PERSON] , після укладення шлюбу 18 вересня 2010 року з [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 03 від 18 вересня 2010 року, який складений у виконавчому комітеті Южненської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, розірвано та прізвище відповідачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). Малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] (а.с. 9, 10, 11, 14). Відповідно до довідки, виданої Южненським ліцеєм Парафіївської селищної ради від 22 березня 2024 року № 01-25/30, [PERSON] навчається в даному закладі з 01 вересня 2017 року. Дитина проживає разом з батьком, який опікується донькою, займається її вихованням. Участь матері у вихованні дитини за роки навчання відсутня (а.с. 12). Як убачається з характеристики, виданої Южненським ліцеєм Парафіївської селищної ради від 25 березня 2024 року № 01-25/32, [PERSON] навчається в даному закладі з першого класу. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Надає перевагу предметам гуманітарного циклу. Має добрий загальний розвиток. Бере активну участь у житті класу, добросовісно виконує доручення, займається спортом. Вразлива, не конфліктує з однокласниками. Вдома допомагає по господарству батьку, так як мати не бере участі у вихованні дитини (а.с. 13). Згідно з актами обстежень від 08 вересня 2023 року та 21 березня 2024 року, складених за участю депутата Парафіївської селищної ради [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS] , у результаті якого встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] не зареєстрована та не проживає з жовтня 2012 року. Участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не бере. Доньку [PERSON] виховує та утримує батько [PERSON] , з яким вона постійно проживає (а.с. 10-11). Парафіївською селищною радою, як органом опіки і піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 15 травня 2024 року № 127, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON] , так як відповідачка не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям та розвитком, станом здоров`я, не готує її до дорослого життя, не зустрічається та не спілкується з дитиною. [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачувала, всі питання про утримання та виховання доньки вирішує самостійно батько останньої, узв`язку з чим вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно доньки (а.с. 57-59). Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). Аналізуючі зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , так як не цікавиться долею дитини, її фізичним та духовним розвитком, не провідує її та не готує до самостійного життя, не надає матеріальної допомоги, тому по відношенню до останньої згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України повинна бути позбавлена батьківських прав. Суд установив також, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі. Судові витрати відсутні.

Outcome: approved