Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 Представник ТзОВ "ФК "Фінстраст Україна" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 21.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4346217 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті товариства. Згідно умов договору сума кредиту складає 12000 грн., строк кредиту 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 12000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 20.07.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів на суму 3420,00 грн., у зв`язку з чим відповідно до умов Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів. 20.08.2021 відповідач здійсни оплату у розмірі нарахованих відсотків 7068,00 грн., у зв`язку з чим відповідно до умов Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів. 19.09.2021 відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації кредиту, у зв`язку з чим кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів. 11.11.2021 відповідач здійснив оплату процентів на рахунок кредитора на суму 760,00 грн., 11.02.2022 на суму 1510,00 грн. Надалі відповідач оплати не здійснював. 25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 12000 грн. - тіло кредиту і 25040 грн. - нараховані відсотки, а всього 37040 грн. Також, у зв`язку із порушенням своїх зобов`язань, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 11519,44 грн. та 3% річних у розмірі 2201,09 грн. 1.2. 01.03.2024 позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині інфляційних витрат та 3% річних, а саме просить стягнути з відповідача інфляційні витрати лише за січень 2022 та лютий 2022 (до 23.02.2022) у розмірі 968,33 грн. та 3% річних у розмірі 200,92 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 27.12.2023 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що вказав у своїй позовній заяві. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним, заяв та клопотань до суду не надходило. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 21.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4346217 про надання споживчого кредиту. Згідно умов вказано Договору сума кредиту складає 12000 грн., строк кредиту - 30 днів (п. 1.3 та п. 1.4 Договору). Згідно п. 1.5.1 та 1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка - 0,95%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою складає 18840,00 грн., за зниженою ставкою - 15420 грн. (п.1.8 Договору). Кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем (п. 2.1). Згідно умов даного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначених у п. 1.4 (а.с.16-20). Сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «Авентус Україна» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.80-82). 08 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім « та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №017/20-П про надання послуг з переказу платежів (а.с.62-65). Видача грошових коштів у сумі 12000 грн. [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на банківську картку [NUMBER] (а.с.60-61). Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 24.05.2022 заборгованість відповідача за кредитом складає 37040,00 грн., з яких 12000 грн. - основний бог та 25040 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] здійснив часткову оплату зо Договором №4346217, а саме 20.07.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів на суму 3420 грн., 20.08.2021 на суму 7068 грн., 13.10.2021 на суму 50 грн., 11.11.2021 на суму 760,00 грн. та 11.02.2022 на суму 1510 грн., дані суми включенні у розрахунок заборгованості (а.с.26-34). Також, судом встановлено, що 25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с.71-75). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 25.05.2022, підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.79 зворот). Відповідно до Витягу реєстру боржників від 25.05.2022 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 37040 грн., з яких: 12000 грн. - сума виданого кредиту; 25040 - сума заборгованості за відсотками (а.с.15). Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок позивача щодо стягнення з [PERSON] інфляційних витрат та 3% річних, що з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить: інфляційні витрати за січень 2022 та лютий 2022 (по 23.02.22) складають 968,33 грн., 3% річних з 19.12.2021 по 23.02.2022 становлять 200,92 грн. (а.с.103-105). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, 21.06.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору №4346217 про надання споживчого кредиту. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем, що також підтверджується матеріалами справи. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Наданий позивачем розрахунок заборгованостіповністю відповідає умовам Договору про надання кредиту, у ньому відображена фактична сума кредиту, нарахування процентів, які здійснювались за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до закінчення дії кредитного договору лише на залишок неповернутої суми. Крім того, у розрахунку відображуються всі факти виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів. Зокрема, за умовами договору строк кредитування складає 30 днів. Разом з тим, відповідачем 20.07.2021 було здійснено оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів на суму 3420 грн., у зв`язку з чим відповідно до умов Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів. 20.08.2021 відповідач здійсни оплату у розмірі нарахованих відсотків 7068 грн., у зв`язку з чим відповідно до умов Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів. 19.09.2021 відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації кредиту, у зв`язку з чим кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів, що також відповідає умовам кредитного договору. В подальшому, 11.11.2021 відповідач здійсни оплату у розмірі нарахованих відсотків на суму 760 грн. та 11.02.202\\2 на суму 1510 грн. Таким чином, строк кредитного договору склав 180 днів, в межах якого і нараховувалися відсотки. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в межах строку кредитування та строку пролонгації користування кредитом у заявленому позивачем розмірі. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Щодо стягнення з [PERSON] інфляційних нарахувань та 3% річних, суд зазначає наступне. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати нараховувалися позивачем за січень 2022 та лютий 2022 (по 23.02.2022), а 3% річних за період з 19.12.2021 по 23.02.2022, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Тому, в цій частині позовних вимог суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунки належних до сплати сум, доведеними. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., підтверджуються матеріалами справи: ордером адвоката Столітнього М.М. серія АІ №1423361; копією свідоцтва адвоката Столітнього М.М серії КС № 9422/10 від 18.09.2020 року; договором про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року; звітом про надання правової допомоги від 10.07.2023 року; платіжною інструкцією в №2083 від 12.12.2023 про оплату наданих адвокатом послуг правової допомоги . Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Від відповідача не надходило відповідних клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або інших заперечень. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2147,20 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved