Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що в липні місяці 2016 р. завагітніла від [PERSON] , у зв`язку з чим було прийнято спільне рішення про створення нової сім`ї. Оскільки сторони свого власного житла не мали, вони мешкали в батьків то позивача, то відповідача, було прийнято спільне рішення про придбання квартири для спільного власного проживання, та в серпні 2016 р. ними здійснювався пошук квартири для придбання у власність. Наприкінці серпня місяця 2016 р. була знайдена квартира у місті Дніпрі за адресою: [ADDRESS] , квартира була вже з ремонтом та придатна для мешкання. Вартість цієї квартири складала 40 000 дол. США, з яких 10\~000,00 дол. США надав сам відповідач, а 30\~000,00 дол. США надали батьки позивача,та 10.09.2016 р. був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дажук М.В. (реєстр №2168). Квартира була зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] , після чого [PERSON] та [PERSON] відразу заселилися до неї та продовжили мешкати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вести спільний побут. Отже, починаючи з липня 2016 р. по лютий 2017 р. сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 07 березня 2017 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб; подружжя є батьками [PERSON] , [INFO] , втім, спільне життя подружжя не склалося , у зв`язку з чим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 р. шлюб між сторонами розірваний. На теперішній час в спірній квартирі мешкає позивач разом з дитиною, відповідач мешкає окремо разом зі своїми батьками. Предмет позову становить вимога про: -встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] у період з липня 2016 р. по лютий 2017 р.; -про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; -про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат. Позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав та пред`явив зустрічний позов про визнання транспортного засобу спільним майном подружжя, про поділ транспортного засобу шляхом стягнення грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб, про визнання квартири особистою приватною власністю відповідача (а.с. 84 89). У зустрічному позові відповідач заперечує спільне проживання із позивачем у період з липня 2016 р. по лютий 2017 р., наголошує, що в цей час вони проживали окремо: кожен у своїх батьків. Відповідач [PERSON] , дізнавшись про вагітність позивача 02.08.2016 р., прийняв рішення про придбання у власність квартири, в яку листопаді 2016 р. він та [PERSON] вселились після оформлення всіх документів та здійснення ремонту, та з цього часу вони почали проживати разом. При цьому, позивач до цього часу не працювала, власного доходу не мала, тоді як [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність та отримував від неї дохід. Відповідач наголошує на тому, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які були зароблені до початку спільного проживання з [PERSON] , що, на його переконання відповідача, виключає статус квартири, як об`єкта спільної сумісної власності, тому спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] . Стосовно транспортного засобу, то, на переконання відповідача, автомобіль, який було придбано у період шлюбу (21.07.2021 р.) - HYUNDAI KONA, р/н [NUMBER] та зареєстровано на [PERSON] , оскільки він придбавався за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї, він є спільною власністю подружжя. Вартість автомобіля на час розгляду справи становить 615 450 грн., отже, грошова компенсація 1/2 частки складає - 307 725 грн. Ціну позову складає 1 947\~725,00 грн. (307 725 + 1 640\~000). У зустрічному позові відповідач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати спільним майном подружжя транспортний засіб автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., р/н [NUMBER] ; -в порядку поділу цього майна подружжя стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., р/н [NUMBER] 1/2 вартості в розмірі 307 725 грн.; -визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] ; -судові витрати покласти на [PERSON] . Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення зустрічного позову (а.с. 123 129). На переконання позивача, [PERSON] вводить суд в оману, зазначаючи у зустрічному позові про те, що начебто йому було відомо про вагітність [PERSON] в липні 2016 р., а стало відомо лише 02.08.2016 р. Сторони не мали власного житла, були вимушені проживати в батьків то позивача, то відповідача, тому ними було прийнято спільне рішення про придбання квартири для спільного власного проживання, у зв`язку з чим в серпні 2016 р. сторонами здійснювався пошук квартири для придбання у власність. Наприкінці серпня місяця 2016 р. була знайдена квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була вже з ремонтом та придатна для проживання, її вартість складала 40 000 дол. США, з яких 10\~000,00 дол. США надав сам [PERSON] , а 30\~000,00 дол. США надали батьки [PERSON] 10.09.2016 р. був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, яка була зареєстрована на відповідача. Випадки та ситуації, які відбулись між сторонами, зокрема, проживання у батьків то позивача, то відповідача, придбання квартири та спільне проживання в ній є наслідком проживання однією сім`єю. Позивачем надано докази спільного проживання, зокрема, акт про постійне проживання в квартирі, а також акт обстеження умов проживання, договір купівлі-продажу квартири, світлини; окрім того, позивачем подано клопотання про виклик та допит свідків - [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Відповідач вказує, що заробив кошти на придбання спірної квартири до шлюбу від здійснення ним підприємницької діяльності, втім, жодного доказу на підтвердження наявності доходу, який він отримував до шлюбу, разом із зустрічною позовною заявою суду не надано. Також не надав жодного доказу, що за спірний період він займався підприємницькою діяльністю, тоді як [PERSON] , починаючи з 2013 р., здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також [PERSON] отримувала дохід від здійснення підприємницької діяльності, що вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.07.2023 р. № 5807/04-36-53-01-13. Автомобіль HYUNDAI KONA р/н [NUMBER] є приватною власністю [PERSON] , оскільки [PERSON] мала в особистій власності автомобілі, які вона купувала за особисті кошти. Від продажу своїх автомобілів [PERSON] відкладала кошти. Автомобіль HYUNDAI KONA р/н [NUMBER] ,був придбаний за кордоном, що підтверджується відповідною митною декларацією. Батьки [PERSON] вирішили подарувати доньці зазначений автомобіль, тому надали більшу частину коштів на його купівлю. На іншу частину вартості автомобілю [PERSON] надала особисті кошти, накопиченні з продажу інших автомобілів, які належали їй особисто. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено\~судом на\~підставі доказів,\~наданих у\~порядку ст.ст.\~76\~-80\~ЦПК України,\~10 вересня 2016 р. був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дажук М.В. (реєстр 2168), що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 16 19). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.03.2017 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.03.2017, актовий запис № 759 (а.с. 13), та вони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.2017 р. (а.с. 14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110684572). Відповідно до акту обстеження умов проживання № 02/1529 від 08.05.2023 р., дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , виконує всі батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку дитини (а.с. 15). Згідно акту про постійне проживання в квартирі від 19.06.2023 р., квартирі за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2016 р. по березень 2017 р. проживали [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2017 р. по лютий 2023 р. в зазначеній квартирі проживали [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . З березня 2023 р. по теперішній час в зазначеній квартирі проживає [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до висновку про ринкову вартість нерухомого майна від 19.06.2023 р., виконавець якого ТОВ «БАЗИС РК», ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] складає 900\~000 (дев`ятсот тисяч) грн. (а.с. 37). Згідно звіту від 14.06.2023 р. про оцінку вартості трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , який наданий відповідачем, ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ складає 1\~640\~000 (один мільйон шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 92 93). Відповідно до висновку оцінювача про вартість від 14.06.2023 р., виконавець якого ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», ринкова вартість об`єкта оцінки - легкового автомобілю марки HYUNDAI, модель KONA, 2019 р.в., білого кольору, номер шасі [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , без урахування ПДВ складає 615\~450 (шістсот п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп. (а.с. 91). Згідно копії відповіді щодо надання інформації, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №5807/04-36-53-01-13 від 31.07.2023 р. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), взята на облік як суб`єкт підприємницької діяльності згідно розпорядження №22030000000023622 Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 05.11.2013 року. ФОП [PERSON] перебуває на обліку в Придніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровський області та використовує загальну систему оподаткування та копії форми МД-2 (а.с. 131 -132). Відповідно до листа №01.2.14/96 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської міської ради, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та в Реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності станом на 30.10.2023 відсутні відомості стосовно державної реєстрації [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) фізичною особою приватним підприємцем. На підставі відповіді № 31/4-1249-1158 від 11.11.2023 р. від ТСЦ МВС № 1249, судом встановлено, що згідно Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, станом на 11 листопада 2023 року, за гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , зареєстровано та перереєстровано наступні транспортні засоби: -23 червня 2015 р. зареєстровано автомобіль NISSAN JUKE, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер VIN: [NUMBER] , на підставі довідки - рахунок № [NUMBER] від 23 червня 2015 року та ВМД №125130014/2015/480149 від 15 січня 2015 року; -07 квітня 2016 р. на вищезазначений транспортний засіб здійснена перереєстрація, без зміни власника, у зв`язку зі зміною анкетних даних власника; -30 вересня 2017 р. автомобіль NISSAN JUKE, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер VIN: [NUMBER] , на підставі договору СГ №4589/17/001683 від 30 вересня 2017 року, перереєстровано на нового власника [PERSON] ; -18 листопада 2017 р. зареєстровано автомобіль VOLVO ХС60, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер VIN: [NUMBER] , на підставі ВМД №110160/2017/004461 від 14 листопада 2017 року та посвідчення [NUMBER] від 14 листопада 2017 року;? -02 червня 2021 р. вищезазначений транспортний засіб, на підставі договору купівлі - продажу укладеному в ТСЦ №1249/2021/2613454 від 02 червня 2021 року, перереєстровано на нового власника [PERSON] . Згідно Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, станом на 11 листопада 2023 р. за гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , зареєстровано 02 червня 2021 року автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., номерний знак [NUMBER] , номер VIN: [NUMBER] , на підставі ВМД №UА500510/2021/201459 від 16 липня 2021 р. та посвідчення [NUMBER] від 16 липня 2021 року; 31 липня 2021 року на вищезазначений транспортний засіб, здійснено перереєстрація, без зміни власника, при заміні номерного знаку [NUMBER] (а.с. 187 188). Згідно відповіді №0400-010704-7/198129 від 08.12.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з електронної бази даних Пенсійного фонду України [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 07.12.2023 р. на обліку фізична особа-підприємець та відповідно, як платник єдиного внеску, не перебуває(а.с. 206 208). В інформаційно-комунікаційних системах ДПС України, громадянин [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не ідентифікований серед платників податків - самозайнятих осіб, що перебувають/перебували на обліку у податкових органах в межах Дніпропетровської області. [PERSON] з моменту реєстрації є керівником та засновником ПП "АВЧ-ЛОГІСТІК" (податковий номер 39545446), що підтверджується відповіддю №47340/5/04-36-12-04-04 від 06.12.2023 р. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області(а.с. 210). На підставі письмової розписка від 10.09.2016 р., яка складена [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що нею отримані грошові кошти в розмірі 40\~000 (сорок тисяч) доларів США від [PERSON] , [INFO] , в якості повного розрахунку за продану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Судом допитані свідки. Свідок [PERSON] дала показання, відповідно до яких [PERSON] є її донькою. Коли її донька познайомилася із [PERSON] , то вони жили спочатку то у батьків [PERSON] , то у батьків [PERSON] . Коли [PERSON] завагітніла, вони прийняли рішення одружитися. У [PERSON] було лише 10\~000,00 дол. США, та [PERSON] не погодилася на вибір молодих на однокімнатну квартиру, та вони почали шукати трьохкімнатну квартиру, знайшли таку по [ADDRESS] , подивилися її у трьох та купили. Під час оформлення угоди була [PERSON] , гроші давала вона. [PERSON] дала також гроші на меблі, а [PERSON] з батьком зібрали меблі. Квартиру придбали за 40\~000,00 дол.,з яких 30\~000,00 дол. дала [PERSON] , 10\~000,00 дол. США були [PERSON] . 30\~000,00 дол. США це гроші родини [PERSON] , яка має сімейний бізнес. На переконання свідка, [PERSON] використав [PERSON] , одружився з вигодою. Грошові кошти на а/м HYUNDAI KONA дала [PERSON] . Свідок [PERSON] дала показання, відповідно до яких вона мешкає у [ADDRESS] , є сусідкою позивача. У 2016 році, приблизно у серпні вересні, свідок побачила, що з`явилися нові сусіди: це була [PERSON] та [PERSON] . Свідок бачила [PERSON] вагітною, вони познайомилися, свідок була у [PERSON] та [PERSON] у гостях. Щодо придбання квартири, то свідок обізнана зі слів [PERSON] про те, що [PERSON] сплатив за квартиру 10 000,00 дол. США, а мати [PERSON] дала 30\~000,00 дол. США. Свідок [PERSON] дав показання, відповідно до яких квартира [ADDRESS] належала його сестрі, та свідок допомагав у її продажу. Квартира була у гарному стані, з ремонтом, дивитися квартиру приїхала [PERSON] , її мати [PERSON] та [PERSON] , від яких свідок дізнався, що вони мешкають у с. Кіровське та планують купити квартиру для молодої сім`ї [PERSON] та [PERSON] . В день продажу квартири у нотаріуса була сестра [PERSON] , [PERSON] , її мати [PERSON] та [PERSON] . Свідок перерахував гроші, йому їх дала [PERSON] , та вона під час неодноразового спілкування повідомляла, що придбає квартиру для дітей, для молодої сім`ї. Після придбання кватири свідок неодноразово бачив, що [PERSON] та [PERSON] вселилися в цю квартиру, вони також облаштували місце для їх електромобіля. Свідок бачив [PERSON] та [PERSON] у двох, коли вони почали мешкати у цій квартирі, бачив їх машину біля будинку, як вони на машині виїжджають з будинку. Свідок [PERSON] дала показання, відповідно до яких вона є матір`ю [PERSON] , пошуком квартири займався її син, на які кошти придбана квартира, [PERSON] не ставили до відома. Після придбання квартири [PERSON] та [PERSON] почали проживати в ній у двох. До шлюбу разом вони не жили. [PERSON] бачила [PERSON] лише 1-2 рази, вони [PERSON] приїжджала до дому родини [PERSON] , [PERSON] не залишалася ночувати у них, про її вагітність [PERSON] дізналася після придбання квартири. [PERSON] та [PERSON] зустрічалися, на орендованих квартирах вони не мешкали. [PERSON] працював неофіційно з 2011 р. в логістиці, мешкав разом із матір`ю [PERSON] . Свідок [PERSON] дав показання, відповідно до яких він працює керівником ПП «АВК логістик», іноді [PERSON] працює у нього. [PERSON] почав працювати у [PERSON] з 2011 р., він не працює офіційно, у [PERSON] раніше була власна фірма. Коли була необхідна допомога, [PERSON] залучав [PERSON] до виконання певної роботи. Заробітна плата у [PERSON] була приблизно 5\~000 7\~000 дол. на рік. Коли у [PERSON] почалися стосунки з [PERSON] , вони придбали квартиру; свідку невідомо коли вони придбали квартиру та уклали шлюб та про їх спільне проживання. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2023 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про поділ майна подружжя залишено без руху; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2023 р. відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про поділ майна подружжя; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 р. задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 р. задоволено повністю клопотання представника відповідача адвоката Бартош Стрельникової Т.М. про прийняття зустрічного позову відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про поділ майна подружжя; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про допит свідків (а.с. 115 116); -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2023 р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Міроняк Т.С. про витребування доказів у цивільній справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2023 р. виправлено описку у судовому рішенні ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2023 р. Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту права спільної сумісної власності чоловіка та жінки без шлюбу, права на поділ спільного сумісного майна, захисту права приватної власності. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] повністю та про наявність підстав для задоволення зустрічного позову відповідача частково, виходячи з наступного. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу\~здійснюється судом в порядку окремого провадження. Відповідно до статті 18 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20). У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. На підтвердження доводів спільного проживання із [PERSON] у період з липня 2016 р. по лютий 2017 р. позивачем [PERSON] надані наступні докази: -акт обстеження умов проживання від 08.05.2023 р. (а.с. 15); -договір купівлі - продажу спірної квартири від 10.09.2016 р. (а.с. 16 19); -акт про постійне проживання в квартирі від 19.06.2023 р. (а.с. 20); -рішення про розірвання шлюбу від 27.04.2024 р.; -спільні фотографії [PERSON] із [PERSON] , зроблені 31.12.2016 р., 01.08.2016 р., 19.09.2016 р., 09.06.2016 р., 12.03.2016 р., 11.03.2016 р., 24.04.2016 р., 27.02.2016 р., 17.05.2016 р., та інші фотографії; -показання свідків [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що поясненні свідків носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін. На підставі цього суд дійшов висновку, що показання допитаних свідків щодо відносин сторін до встановленого судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю; щодо спільних фотографій, то вони не можуть свідчити про факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, зазначені докази не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Рішення суду про розірвання шлюбу та договір купівлі-продажу спірної квартири не є належними доказами для доведення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Стосовно наданих\~позивачем актів\~обстеження умов\~проживання від\~08.05.2023\~р.\~(а.с.\~15)\~та про\~постійне проживання\~ в\~квартирі від\~19.06.2023\~р.\~(а.с.\~20),\~то дані\~акти не\~достатніми \~для того,\~щоб дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. Отже, підстави для задоволення вимоги позову про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу у період з липня 2016 р. по лютий 2017 р. відсутні. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , то зазначені вимоги є похідними від задоволенні вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Якщо відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то позовні вимоги про визнання спірної квартири спільним майном та визнання за кожним права власності на 1/2 частки цього майна, також не підлягають задоволенню. Стосовно зустрічного позову відповідача в частині визнання спільним майном подружжя транспортного засобу автомобіля HYUNDAI KONA, 2019 р.в., р/н [NUMBER] та в порядку поділу цього майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., р/н [NUMBER] 1/2 вартості в розмірі 307 725 грн., то суд керується наступним. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Як встановлено судом, [PERSON] заперечувала щодо права спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., наголошуючи на тому, що він придбаний за кошти, отримані від продажу належного їй на праві власності та придбаного до шлюбу із [PERSON] автомобіля NISSAN JUKE, 2014 р.в. Верховний суд у Постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18\~виклав правовий висновок, де зазначив:\~Конструкція норми статті 22\~Кодексу про шлюб та сім`ю України\~(КпШС) України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] , наголошуючи на придбанні транспортних засобів VOLVO ХС60, 2014 р.в., та [PERSON] , 2019 р.в., за особисті кошти, зокрема, придбання VOLVO ХС60, 2014 р.в., за кошти, отримані від продажу автомобіля NISSAN JUKE, 2014 р.в., та придбання [PERSON] , 2019 р.в., за кошти, отримані від продажу VOLVO ХС60, 2014 р.в., не надала доказів в порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України на підтвердження зазначеного факту; інформація з ТСЦ про реєстрацію за [PERSON] права власності на автомобіль NISSAN JUKE, 2014 р.в., а згодом на автомобілі VOLVO ХС60, 2014 р.в., та [PERSON] , 2019 р.в., не є достатнім доказом придбання майна за особисті кошти. В даному випадку суду мали бути надані докази щодо вартості продажу автомобіля NISSAN JUKE, 2014 р.в., та вартості придбаного автомобіля VOLVO ХС60, 2014 р.в., а також докази щодо вартості наступного продажу автомобіля VOLVO ХС60, 2014 р.в. та вартості придбаного автомобіля HYUNDAI KONA, 2019 р.в., для доведення того, що саме за отримані від продажу кошти (їх розмір та джерела набуття) був придбаний спірний транспортний засіб. Отже, спірний автомобіль HYUNDAI KONA, 2019 р.в., є спільним майном [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вимога зустрічного позову про визнання спільним майном подружжя транспортного засобу - а/м HYUNDAI KONA, 2019 р.в., р/н [NUMBER] підлягає задоволенню. Оскільки транспортний засіб перебуває у користуванні [PERSON] (ч. 1 ст. 82 ЦПК України), [PERSON] має право на отримання грошової компенсації частки (1/2) у праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. В той же час для суду відсутні підстави для задоволення вимоги позову про стягнення грошової компенсації в розмірі 307\~725,00 грн., оскільки наданий [PERSON] доказ про вартість транспортного засобу а/м HYUNDAI KONA, 2019 р.в. (а.с. 91), наданий не в повному обсязі: суду наданий лише 1 аркуш висновку, який є не достатнім доказом у розумінні ст. 80 ЦПК України для висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування (загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки \~висновку про вартість майна наведені у Національному стандарті №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440). Щодо вимоги зустрічного позову про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , то відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 16 19, 21). [PERSON] , заперечуючи проти права приватної власності відповідача на спірну квартиру, не доведено факту спільного проживання із [PERSON] у період з липня 2016 р. по лютий 2017 р., тому вимога зустрічного позову про визнання квартири приватною власністю [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат за позовом [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, підтверджені документально судові витрати (судовий збір) підлягають віднесенню на рахунок позивача. Щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зустрічний позов [PERSON] задоволений частково: судом задоволені вимоги про визнання транспортного засобу - автомобіля Hyundai Kona, 2019 р.в., р/н [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та про визнання квартири [ADDRESS] приватною власністю [PERSON] . З вимоги про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя підлягав сплати судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн., з вимоги про визнання квартири приватною власністю - в розмірі 15\~140,00 грн., з вимоги про стягнення грошової компенсації відповідач мав сплатити 3077,25 грн., усього 16 351,20 грн., втім, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) загальна сума судового збору становить 15\~140,00 грн. Отже, загальний розмір сплаченого відповідачем судового збору становить 13\~368,96 грн. (не доплачено 2\~982,24), що залишилося поза увагою суду 1 інстанції при прийнятті зустрічного позову. Отже, 2\~982,24 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial