Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 28.04.2012 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим. У зв`язку з чим, просить розірвати шлюб у судовому порядку. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 року справу передано на розгляд судді Верещінської І.В. Ухвалою суду від 05 червня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач в судове засідання не з`явився, проте представником позивача 14.08.2024 року подано суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано, проте в матеріалах справи містяться заяви відповідача про визнання позову від 26.06.2024 року та 25.07.2024 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що 28.04.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 16 (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 63, у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб, оскільки втратили порозуміння, любов та повагу. Відповідач в своїй заяві від 26.06.2024 року та заяві від 25.07.2024 року визнає позовні вимоги в повному обсязі. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору, що становить 605,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved