Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 20 березня 2024 року надійшов позов, у якому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 56 664,64 грн за договором №4782027 від 16 вересня 2021 року. Свою вимогу ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" обґрунтовує тим, що 16 вересня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено електронний договір №4782027 про надання споживчого кредиту на суму 10 000,00 грн строком на 30 днів. 18 квітня 2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" укладений договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за зазначеним договором. У зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань і має заборгованість за кредитним договором у сумі 56 664,66 грн, яку добровільно відшкодувати відмовляється, ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач подав до суду заяву, але не з`явився на засідання, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача також не з`явився на судове засідання, попередньо отримавши належне повідомлення про час та місце розгляду справи. 1 травня 2024 року до суду була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить відмовитися від вимог щодо інфляційних витрат та трьох відсотків річних, та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" суму заборгованості в розмірі 32 800 гривень. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Судом неодноразово здійснювалися виклики відповідачки відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судової повістки з матеріалами справи. Поштове відправлення повернуте до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Крім, того матеріали позову направлялися відповідачці на її електронну пошту. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Процесуальні дії суду Добровеличківський районний суд Кіровоградської області своєю ухвалою від 08.04.2024 відкрив провадження у справі, вирішив розгляд цієї цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Добровеличківський районний суд Кіровоградської області своєю ухвалою від 15.08.2024 постановив про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач у встановлений судом строк, відзив до суду на позов не подавав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 04.03.2019, встановлено, що ТОВ "Авентус Україна" зареєстровано як фінансову установу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію юридичної особи серії [NUMBER] від 21.01.2022 встановлено, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 21.01.2022 зареєстрована як фінансова установа. Із витягу з державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових установ від 24.01.2022, встановлено, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" має право надавати кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг з факторингу. Судом встановлено, що 16.09.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір №4782027 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в сумі 10000,00 гривень строком на 30 днів, зі сплатою 1,9 % в день. ТОВ "Авентус Україна" виконала зобов`язання за договором, надавши відповідачці грошові кошти у позику, однак остання не виконує\~взятих на\~себе за\~договором зобов`язань,\~грошові кошти \~та відсотки \~за їх\~ користування не \~повернула, \~у зв`язку \~з чим їй нарахована\~заборгованість,\~в розмірі\~56664,66\~грн,\~яку за\~договором факторингу №18.04/23Ф від 18.04.2023 було передано ТОВ "ФК\~"Фінтраст\~Україна". Згідно з карткою обліку договору (розрахунок заборгованості) [PERSON] нарахована заборгованість за договором №4782027 від 16.09.2021 у розмірі 32800 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основною сумою богу та 22800 грн заборгованість за відсотками, однак за якою процентною ставкою вказані відсотки обраховані і за який період, вказаний розрахунок заборгованості не містить. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З наведених норм вбачається, що укладення договору про споживчий кредит у електронній формі не суперечить вимогам законодавства, за умови дотримання особливостей його укладення в такій формі. При цьому, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 16.09.2021 між [PERSON] та ТОВ "Авентус Україна" з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договір про споживчий кредит та відповідачка була ознайомлена з усіма його істотними умовами та прийняла їх. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно з ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору відступлення права вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "Авентус Україна" за кредитним договором, до позивача у справі. З огляду\~ на викладене,\~враховуючи,\~ що відповідач\~ порушив умови \~договору позики\~ та договорів\~фінансового кредиту,\~не розраховувався \~за отримані\~ в борг\~ грошові кошти,\~суд дійшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~щодо стягнення\~з відповідача заборгованості за \~фінансовим кредитом,\~ стосовно заборгованості\~ за основним\~ боргом, підлягають задоволенню,\~а саме:\~ - \~за договором\~№4782027 від 16.09.2021, в розмірі 10000,00 гривень. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за договором №4782027 від 16.09.2021, то частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Крім того, ч.2 вказаної статті передбачає, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З цього слідує, що відсотки за користування грошовими коштами виплачуються лише в межах дії договору як позики, так і кредитного договору. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12. За умовами\~договору №4782027 від 16.09.2021,\~відповідачка зобов`язалася\~сплачувати 1,9\~%\~ від суми\~ позики за\~1\~день в\~ період користування\~грошовими коштами,\~тобто за\~30\~днів. Так, у даній справі встановлено, що кредитний договір укладено 30.11.2021 строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації. Порядок автопролонгації строку кредиту врегульовано пунктом 4.3 договору. Згідно з п.п. 4.3.1 договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. У п.п. 4.3.2 зазначено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору. Суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту автоматичної пролонгації, однак, підписавши кредитний договір, позичальниквже засвідчив наявність згоди з боку відповідача на автопролонгацію. Вказане підтверджується також п. 4.4 кредитного договору, відповідно до якого сторони погодили, що вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.3 Договору виражена письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим ст.207 ЦК України до письмової форми правочину. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості та у зв`язку з цим відсутність у позивача права на автопролонгацію строку кредиту (всього строк кредиту становив 30 (пункт 1.4) + 90 (пункт 4.3.2) = 120 днів). Відтак, оскільки у [PERSON] станом на 14.01.2022 була наявна заборгованість за кредитом, а тому позивач має право на стягнення з неї процентів і за період автопролонгації. З розрахунку заборгованості слідує, що проценти в розмірі 22800 грн були нараховані по 14.01.2022, тобто в межах визначеного кредитним договором строку (в тому числі і в період автопролонгації), а відтак вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про задоволення позову, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача: - за договором №4782027 від 16.09.2021, з яких: 10000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу та 22800 грн заборгованість за відсотками. Що стосується витрат на професійну правову допомогу адвоката суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: звіт про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023, розрахунок на оплату по замовленню №2476/14/03 від 14.03.2024, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10, договір про надання правової допомоги 10/07-2023 від 10.07.2023 укладений між ТОВ Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Столітнім М.М., платіжна інструкція №3910 від 14.03.2024, ордер серії АІ №1423361 від 14.03.2024. Отже суд враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, доходить до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу. Зважаючи на зазначене суд вважає за необхідне визначити достатнім судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень 00 копійок. На підставі \~викладеного, \~відповідно до \~ст. ст. 11,\~ 207,\~ 256, \~258-259,\~ 261,\~ 267,\~ 526,\~ 549, \~629,\~634,\~638,\~1054,\~1077,\~1080,\~1082\~ЦК України, \~

Outcome: approved