Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Конюшка Д.Б. звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 22.08.2023 у м. Києві по вул. Стеценка, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), а саме водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MINICLUBMAN», д.н.з. [NUMBER] , не вибрала в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки «HONDA», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів та спричин останньому майнову шкоду. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 01.12.2023 у справі №758/10640/23 відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компані «Арсенал-Страхування» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216281933. Страховиком, за результатами розгляду поданої позивачем заяви, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 122 849,57 грн. Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «HONDA M-NV», д.н.з. [NUMBER] , №624/10-23 від 04.10.2023 вартість величини втрати товарної вартості транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП складає 28 475,15 грн. Позивач, з метою стягнення вказаної шкоди, звертався до відповідача з досудовою вимогою, однак остання повідомила, що не погоджується з розміром матеріальної шкоди. Крім того, оскільки належний позивачу автомобіль був основним засобом пересування, його пошкодження завдало останньому сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. У зв`язку з чим, була завдана моральна шкода, яка оцінена позивачем у розмірі 10 000,00 грн. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму майнової та моральної шкоди, а також понесені ним судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2024 головуючим у справі було визначено суддю Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 10.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій він позовні вимоги підтримав, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «HONDA M-NV», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 22.08.2023 о 20 год. 09 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «MINICLUBMAN», д.н.з. [NUMBER] , в місті Києві по вул. Стеценка, 1, не вибрала в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки «HONDA», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушила вимоги пунктів 2.3.б), 13.1 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Обставини вчинення ДТП та вина відповідача [PERSON] у її вчиненні підтверджуються постановою Подільського районного суду міста Києва від 01.12.2023 у справі №758/10640/23, згідно з якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП є підтвердженою, вказані обставини не підлягають доказуванню. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216281933 відповідальність власника автомобіля «MINI Clubman», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування». 24.08.2023 позивач повідомив ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 22.08.2023 за участю транспортного засобу марки «MINI Clubman», д.н.з. [NUMBER] , та звернувся із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. За результатами розгляду заяви, ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» здійснило позивачу виплату відшкодування в розмірі 122 849,57 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» №9GHNDDTCMTF1974H від 01.11.2023. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №624/10-23 від 04.10.2023, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП автомобілю «HONDA M-NV», д.н.з. [NUMBER] , із урахуванням величини втрати товарної вартості, склала 177 340,15 грн. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного Висновку, до розміру збитку оцінювачем також було включено величину втрати товарної вартості КТЗ у розмірі 28 475,97 грн., яку і просить позивач стягнути на його користь з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача та наявність підстав для їх задоволення, суд керується наступним. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом із досліджених фактичних обставин справи, спір між сторонами виник з приводу завдання відповідачем шкоди майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15. При вирішенні даного спору суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 04.06.2014 № 6-49цс14, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного суду № 212/2534/16-ц від 13.11.2019; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019; № 490/898/16-ц від 01.08.2019. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Відповідно до пп. 8.6.1 п.8.6 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки позивач звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що стороною відповідача не надано доказів на спростування даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому вони підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п. п. 3, 9 постанови від 31.03.1995 №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В обгрунтування вказаної вимоги, позивач зазначив, що належний йому автомобіль був основним засобом пересування, а його пошкодження завдало позивачу сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також, суд враховує те, що пошкодження автомобіля, власником якого є позивач спричинило певні зміни у звичний уклад життя останнього, призвели до витрат часу для вирішення питання відшкодування завданої шкоди. Проте, суд не може погодиться з розміром компенсації такої шкоди, яка визначена позивачем в сумі 10 000 грн., оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано моральну шкоду саме в такому розмірі. У зв`язку з відсутністю таких фактичних даних, що свідчили б про наявність обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі, який визначений позивачем, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у порушенні нормального ритму життя, негативних емоціях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у житті, суд вважає, що позивачу були заподіяні моральні страждання, та виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 4000 грн., що буде справедливою і достатньою мірою компенсації моральної шкоди, яка була спричинена позивачу. Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на складання Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №624/10-23 від 04.10.2023 у розмірі 4 500,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №9315-6427-1044-2249 від 23.08.2023, а тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12 000,00 грн. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. Судом встановлено, що 13.02.2024 між [PERSON] та адвокатом Конюшко Д.Б. укладено договір про надання правової допомоги №13/02/24-ЮП/IL. Актом виконаних робіт №1 до договору №13/02/24-ЮП/IL та платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №9333-0472-7788-1601 від 13.02.2024 підтверджується обсяг виконаних робіт та їх вартість, яка була сплачена позивачем. З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із наявних матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією №9336-4677-7516-1794 від 18.03.2024 та 1 211, 20 за вимогу про стягнення моральної шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією №9336-4681-6538-4133 від 18.03.2024 . Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, тому згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Так, вимогу про стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю на 100%, що становить 1211,20 грн., а вимогу про стягнення моральної шкоди на 40%, що становить відповідно 484,48 грн. (4 000,00 грн. (розмір задоволених вимог) х 100%/10 000,00 грн. (загальний розмір вимог) = 40%; 1211,20 грн. (загальна сума судових витрат) х 40 % / 100% = 484,48 грн.), що в загальному становить 1695,68 грн. З огляду на наведене, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1695,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial