Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

26 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» з використанням засобів поштового звязку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 24697 грн. 60 коп. Обґрунтовано позов тим, що 08 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» було укладено договір кредитної лінії № 555178693341, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит з лімітом у розмірі не більше 9400 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 18 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 18/12-2023, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі й до відповідача за договором № 555178693341 від 08 листопада 2022 року. Оскільки відповідач наявну заборгованість не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 08 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 555178693341, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у межах кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, а позичальник зобовязався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах (а.с. 6-15). У пункті 3.1. даного договору визначено, що укладенням цього договору сторони домовилися про відкриття позичальнику кредитної лінії, у межах якої кредитодавець надає позичальнику кредит з лімітом у розмірі не більше 9400 гривень, а позичальник зобов?язується повернути кредит кредитодавцю та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Датою повернення кредиту є 06.01.2023. Строк кредитування складає 60 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, відповідно до пункту 3.2. цього договору. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У частині виконання зобов`язань - договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дострокове припинення строку дії договору або заявлена вимога про дострокове повернення кредиту є підставою для закінчення строку кредитування (пункти 3.3., 3.4., 3.5. договору). При цьому, у пункті 3.6. договору вказано, що заявлений строк кредитування складає 30 календарних днів з 08.11.2022 до 07.12.2022. Згідно з пунктом 5.5. договору позичальник та кредитодавець дійшли згоди, що обов`язок здійснити першу сплату процентів за користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом виникає у позичальника в останній календарний день заявленого строку 07.12.2022. 3 наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом, а саме з 08.12.2022, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щоденно, тобто на кожен наступний календарний день користування кредитом (термін внесення чергового платежу). Розмір процентів за користування кредитом належний до сплати на відповідний термін внесення чергового платежу, зазначається у особистому кабінеті позичальника. Пунктом 3.8. договору передбачено, що нарахування процентів\~за користування\~кредитом здійснюється\~на суму\~кредиту,\~якою фактично\~користується позичальник,\~таке нарахування\~здійснюється щоденно,\~починаючи з\~першого дня\~видачі кредиту\~та до\~дати фактичного\~повернення всієї\~суми кредиту\~в наступних\~розмірах:\~стандартна процентна\~ставка 990.00%\~річних (2.71%\~на день)\~за кожен\~день користування\~кредитом (вказана\~процентна ставка\~застосовується протягом\~всього строку\~дії цього\~договору,\~за виключенням\~строку використання\~права користування\~кредитом за\~зниженою та/або\~пільговою процентною\~ставкою);\~знижена процентна\~ставка 438.00%\~річних (1.20%\~на день)\~(право\~користування кредитом\~за вказаною\~процентною ставкою\~згідно умов,\~визначених підпунктом\~5.4.2.\~цього договору); пільгова процентна ставка % річних (% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених підпунктом 5.4.1. цього договору). Відповідно до пункту 3.9. договору річна процентна ставка складає: за користування кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування кредитом з 08.11.2022 до 07.12.2022: - за пільговою процентною ставкою % річних (% в день) протягом перших календарних днів з дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту; за зниженою процентною ставкою 438.00% річних (1.20% в день): - з наступного дня після закінчення періоду нарахування пільгової процентної ставки та до 07.12.2022 останнього дня заявленого строку користування кредитом (виключно якщо застосовується пільгова процентна ставка); - з 1-го дня дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту 08.11.2022, до 07.12.2022 останній день заявленого строку користування кредитом (виключно якщо не застосовується пільгова процентна ставка). За користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів користування кредитом з 08.12.2022 і до 06.01.2023 останнього дня строку кредитування: за стандартною процентною ставкою 990.00% річних (2.71% в день). Згідно з пунктом 4.1. договору останній з позичальником укладається в електронній формі за допомогою ІТС кредитодавця, доступ до якої забезпечується через сайт кредитодавця після реєстрації позичальника у спосіб та в порядку, передбачених Правилами. Під час процесу реєстрації, але до моменту укладення із позичальником договору, кредитодавець проводить його ідентифікацію та верифікацію відповідно до вимог законодавства та у порядку і спосіб, що визначені Правилами. Крім того, під час реєстрації позичальник надав право на доступ до персональних даних, інформації, що складає його кредитну історію та на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій, включеної до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». У пункті\~3.2.\~договору визначено,\~що кредит надається позичальнику в день укладення цього договору або протягом 3 днів з моменту укладання цього договору, але в будь-якому разі не раніше дати розміщення в особистому кабінеті позичальника підписаного договору з усіма додатками до нього, шляхом перерахування грошової суми, визначеної у пункті 3.1. договору на банківський рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки) позичальника, що були ним надані кредитодавцю та зазначені у розділі 14 цього договору (картковий рахунок - [NUMBER] ). Довідкою про ідентифікацію по договору № 555178693341 від 08 листопада 2022 року підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , з яким укладено договір № 555178693341 від 08.11.2022, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (а.с. 21). Відповідно до\~пункту 5.1.\~договору позичальник при дотриманні всіх умов договору зобов`язується повернути кредитодавцю: проценти нараховані за пільговою та/або зниженою процентною ставкою за період користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом - в останній день такого строку 07.12.2022; отриманий кредит, проценти за користування кредитом за період з наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом до останнього дня строку кредитування, неустойку (якщо така буде) - у останній день строку кредитування 06.01.2023. За положеннями пункту 8.1. договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого кредитодавець в будь-який час має право передати своє право вимоги до позичальника будь-якій третій особі. 18 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (фактор) укладено договір факторингу № 18/12-2023 та додатковий договір № 1 до договору факторингу № 18/12-2023 від 21 грудня 2023 року, за якими клієнт зобовязався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 113577013 грн. 90 коп., а фактор зобовязався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників (а.с. 27-29, 29). З Реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача за договором кредитної лінії № 555178693341 від 08 листопада 2022 року в сумі 24697 грн. 60 коп., до якої входить: 9400 грн. сума виданої позики та 15297 грн. 60 коп. сума заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с. 30 на звороті). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 1077\~Цивільного кодексу\~України за\~договором факторингу\~(фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується передати\~грошові кошти\~в розпорядження\~другої сторони\~(клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується відступити\~факторові своє\~право грошової\~вимоги до\~третьої особи\~(боржника). Клієнт\~може відступити\~факторові свою\~грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання клієнта\~перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 512\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок:\~1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~639\~Цивільного кодексу\~України договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом.\~Якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 08 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № 555178693341, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Київська торгово-інвестиційна\~компанія» 08 листопада 2022 року надало відповідачу кредит у сумі 9400 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку (маска картки [NUMBER] ), що підтверджується інформацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 02 лютого 2024 року (а.с. 23, 23 на звороті). Однак,\~відповідач свої\~зобов`язання щодо\~повернення кредитних\~коштів належним\~чином не\~виконував,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~21\~грудня 2023\~року утворилася\~заборгованість у\~сумі 24697 грн. 60 коп., до якої входить: 9400 грн. тіло кредиту; 15297 грн. 60 коп. проценти (а.с. 24-25, 26). Доказів, які б спростовували вказані обставини та розмір заборгованості, відповідач суду не надав. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За вказаних обставин, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у добровільному порядку не повернув отримані грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі договору № 15-02/2024 про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року (а.с. 39-40). Згідно заявки на надання юридичої допомоги № 59 від 02 квітня 2024 року вартість послуг Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] становить 9000 грн. (а.с. 42). Копією платіжної інструкції № 422780051 від 16 квітня 2024 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 36000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 15-02/2024 про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року (а.с. 41 на звороті). Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 3000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved