Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з останнього аліменти на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що вона з відповідачем [PERSON] 12 квітня 2013 року зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, відсутності взаємопорозуміння та поваги один до одного, шлюбні відносини з ним фактично припинено з липня 2024 року, син [PERSON] проживає з нею. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 05.08.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі від заробітку. При цьому, від відповідача надійшло клопотаня про звільнення його від сплати судового збору, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 12 квітня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Також, судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння між ними. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені. З липня 2024 року сторони проживають окремо, спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до положень статтей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ст.110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене, а також той факт, що малолітня дитина проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] , відповідач вимоги позивача визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у визначеній позивачем частці від заробітку (доходу), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення і позовної вимоги про стягнення аліментів та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп. Відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, так як він є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , видананого 25.07.2024 Управлінням соціального захисту населення Полтавської РДА. Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved