Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

18.06.2024 року [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Бахмутський віддділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіональногго управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якої (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.06.2024 року) просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6299 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, 27.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в загальному розмірі 40772,21 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», на користь [PERSON] , безпідставно набуті кошти в сумі 510,16 грн. В обґрунтування позову вказує, що на виконанні Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису № 6299, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 27 січня 2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] винесена 22.09.2021 року, яку позивачу, як стороні виконавчого провадження, не було направлено. Про наявність виконавчого провадження позивач довідалася в квітні місяці 2024 року, внаслідок того, що державним виконавцем було накладено арешт на належні позивачу грошові кошти що містяться на рахунках. З метою отримання матеріалів виконавчого провадження, а також копї виконавчого напису, позивач звернулася із відповідною заявою до Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За результатами розгляду її заяви, 10 червня 2024 року державним виконавцем, через месенджер «вайбер», було направлено позивачу копію постанови про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з ідентифікатором доступу до матеріалів виконавчого провадження. Як вбачається зі змісту виконавчого напису № 6299, який вчинено приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О. М. 27 січня 2020 року, нотаріусом запропоновано стягнути з позивача, [PERSON] , не виплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», на підставі Договору відступлення права вимоги № 195/К від 09 лютого 2018 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 010-04550-181213ві 18 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Заборгованість стягнуто за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року включно у загальному розмірі 40772,21 грн, яка складається з: 27179,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13442,62грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис № 6299 вчинений 27 січня 2020 року з грубими порушеннями вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», так як вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність вимог кредитора. Зазначає, що із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся 27.01.2020 року, за кредитним договором № 010-04550-181213 від 18.12.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Також, вказує на те, що нотаріус, який вчиняв виконавчий напис, не перевірив наявності у ТОВ «Фінансова компанія управління активами» підстав для стягнення заборгованості взагалі. Згідно кредитного договору № 010-04550-181213 від 18.12.2013 року, сторонами по кредитором являється ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015року № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1724 від 24 вересня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк». Позивач, [PERSON] , не має ніяких договірних відносин з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», які б могли потягнути боргові зобов?язання. Отже, ПАТ Банк «Дельта Банк» не мав повноважень на укладання Договору відступлення Прав Вимоги № 195/К від 08.02.2018 року, за кредитним договором № 010-04550-181213 від 18.12.2013 року з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки з часу введення тимчасової адміністрації до ТОВ «Дельта Банк», та введення банку в процедуру ліквідації, єдиною уповноваженою особою на право вимоги є фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а єдиною особою на підписання документів, є уповноважена ФГВФО особа. Зазначене передбачено вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 року, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» № 629-VIII від 16.07.2015 року, ЗУ «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121 III. Отже, з огляду на викладене, Договір відступлення прав вимоги № 195/К від 09.02.2018 року з ТОВ «ФК «Європеська агенція повернення боргів», є нікчемним. Так само є нікчемним і договір відступлення прав вимоги який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами», оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло права вимоги за кредитним договором № 010-04550-181213 від 18.12.2013 року. Враховуючи викладене, вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, розмір заборгованості за виконавчим написом № 6299 який було вчинено 27.01.2020 року, нарахована безпідставно і неправомірно, та є необґрунтованою. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 25.06.2024 року вказану позову заяву залишив без руху; заяву [PERSON] про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви задовольнив частково; зобов`язав [PERSON] сплатити частину судового збору в сумі 200 грн протягом семи днів з дня отримання копії ухвали; відстрочив [PERSON] сплату судового збору за подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Бахмутський віддділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіональногго управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в сумі 1011,20 грн, до ухвалення судового рішення у справі. 01.07.2024 року до суду від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До заяви додана квитанція до платіжної інструкції № 5 від 01.07.2024 року про сплату частини судового збору у розмірі 200 грн (арк. с. 31-32). Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 09.07.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній цивільній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 19.08.2024 року до суду від [PERSON] надійшла квитанція про сплату іншої частини судового збору в сумі 1011,20 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 15.08.2024 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. (арк. с. 54). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від третьої особи на адресу суду не надходило. Представник Бахмутського віддділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіональногго управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на електронну адресу. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від третьої особи на адресу суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Локоть Локтівського району лтайського краю є громадянкою України, зареєстрованаза адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області (арк. с. 8-9). Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1423-5002854586 від 10.07.2023 року встановлено фактичне місце проживання/перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 10). 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис № 6299 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 195/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 010-04550-181213 від 18.02.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] Пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», стягнути з [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 24.01.2020 року включно, суму у розмірі 27179,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13442,62грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 40772,21 грн. Виконавчий напис набирає чинності з дня йогго вчинення і має бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з дня його вчинення (арк. с. 11). 22.09.2021 року старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Моргулєм В. С. на підставі виконавчого напису № 6299, виданого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] про стягнення боргу в сумі 40 772,21 грн з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (арк. с. 12). Постановою старшого державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Моргуля В. С. від 01.09.2023 року поновлено виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 6299, виданого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. про стягнення боргу в сумі 40 772,21 грн (арк. с. 13). 26.10.2021 року старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Моргулєм В. С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доход боржника [PERSON] (арк. с. 14). Постановою старшого державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Моргуля В. С. від 17.04.2024 року винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 43332,85 грн (арк. с. 15). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 15171-13405/Ф-02/8-0500/24 від 06.06.2024 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області і отримує за віком з 14.02.2011 по теперішній час відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». В управлінні на виконанні знаходиться постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № [NUMBER] від 26.10.2021 на користь Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в розмірі 20% пенсії. Відрахування заблоковано з 01.05.2022 на період дії воєнного стану згідно Закону України від 15.03.2022 № 2129/IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (арк. с. 26). З листа головного державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Моргуля В. С. від 18.06.2024 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий напис № 6299, який видано 27.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Гуревічовим О. М. щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» боргу у сумі 40772,21 грн, АСВП [NUMBER]. 22.09.2021 державним виконавцем винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження». За період з 22.09.2021 року по теперішній час з доходу боржника по теперішній час стягнуто та перераховано: борг на користь стягувача - 510,16 грн; виконавчий збір - 1006,42 грн; витрати на проведення виконавчих дій - 145,00 грн (арк. с. 27). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачи, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Пронотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що в даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. З оспорюваного виконавчого напису встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться y безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться y безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, з 22 лютого 2017 року чинне законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами». Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 27 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а тому такий виконавчий напис щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, є незаконним. Оскільки в момент вчинення виконавчого напису 27 січня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням імперативно встановленою законом вимогою безспірності розміру заборгованості. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахування вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 510,16 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв?язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов?язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК У країни). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Зазначений правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 16.01.2019, справа № 753/15556/15-ц. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис № 6299 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, 27.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в загальному розмірі 40772,21 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані стягувачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 510,16 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 510,16 грн, підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на відсутність вимог про компенсацію понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити їх за позивачем.

Outcome: approved