Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

06 травня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики № 77332964 у загальному розмірі 17363,32 грн, у тому числі: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 7850,00 гривень; - сума заборгованості за відсотками - 9 513,32 гривень. Також позивач просив стягнути на його користь понесені ним судові витрати. Процесуальні рішення та дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 13 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 18 червня 2024 року (а.с. 32-34). Цією ж ухвалою запропоновано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати до суду докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема факту видачі кредиту відповідачу (виписку за банківським рахунком, меморіальний ордер, платіжне доручення тощо) та детальний розрахунок заборгованості відповідача за договором позики зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. 27.05.2024 позивачем подано заяву про продовження строку виконання вимог ухвали суду від 13.05.2024 (а.с. 39-41), яка ухвалою суду від 27 травня 2024 року задоволена (а.с. 44-45). 06.06.2024 позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2024, надано докази, а саме: розрахунок заборгованості за договором позики від 07.12.2021 № 77332964 (а.с. 53-58). Також 06.06.2024 на адресу суду надійшло клопотання від позивача про витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 59-61). 10.06.2024 позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2024, надано докази, а саме: довідку про здійснення переказу, розрахунок заборгованості за договором позики від 07.12.2021 № 77332964 (а.с.63-72). У зв`язку з перебуванням головуючої судді Козир В.П. з 17.06.2024 у нарадчій кімнаті у справі № 633/433/20, цивільну справу № 533/392/24 18.06.2024 знято з розгляду. Судове засідання відкладено на 08 липня 2024 року (а.с.81). Ухвалою суду від 08 липня 2024 року клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» задоволено частково. Витребувано від АТ «Райффайзен Банк» у строк 15 днів з дня отримання ухвали певні докази. Оголошено перерву в судовому засіданні до 03 вересня 2024 року (а.с. 88-92). АТ «Райффайзен Банк» ухвалу суду від 08 липня 2024 року не виконало, будь-які докази не надало, про причини невиконання ухвали суду не повідомило. У судове засідання 03.09.2024 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явився. У письмових заявах просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судові засідання 18.06.2024, 08.07.2024, 03.09.2024 не з`явився, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду (а.с. 49-50, 84-85, 94, 96-97), причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-5, 39-42, 51-52, 59-61, 63-65, 73-74) 07.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики №77332964. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі право вимоги до відповідача у сумі 17363,22 грн, з яких 7850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 9513,32 грн - сума заборгованості за відсотками. Після відступлення права позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПЬ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 15, 16, 20, 205, 207, 512, 514, 516, 525, 530, 610, 612, 625-626, 628, 638-639, 641, 644, 1047, 1049, 1082 ЦК України, статті 4, 13, 19, 27, 43, 58, 60, 123-124, 133, 141, 175, 177, 184, 247-279 ЦПК України, статті 3, 11 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статтю 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанову Національного банку України № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-979/цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), № 732/670/19 (постанова від 09.09.2020), № 404/502/18 (постанова від 23.03.2020), № 127/33824/19 (постанова від 07.10.2020). Позиція відповідача Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Фактичні обставини справи, встановлені судом 07.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - позикодавець) та відповідачем [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 77332964 (надалі - договір позики або договір) шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно зі Законом України «Про електронну комерцію. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) [NUMBER], про що свідчать положення п. 12, 20 договору (а.с. 6). Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), без забезпечення, на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцеві відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього, правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно з графіком платежів або достроково. У відповідності до п. 2 договору позики умови надання позики є такими: сума позику - 7850,00 гривень; строк позики - 64 дні; базова процентна ставка в день - 1,6 %; дата надання позики - 07.12.2021; знижена процентна ставка на день - 1,60 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується у період карантину) - 2,70 %, пеня за день (не застосовується у період карантину) - 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка - 20975,09%, орієнтовна загальна вартість позики склала суму 13438,32 гривень. Відповідно до п. 4 договору позики проценти за цим договором нараховуються на залишок позики згідно з графіком платежів, за кожен день користування позикою, включаючи дату отримання та повернення. У договорі зазначені такі відомості щодо позичальника: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; паспорт серії [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS]; номер телефону: [NUMBER] ; електронна пошта: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: [NUMBER]. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що міститься в додатку №1 до договору позики (ануїтет) № 77332964 від 07.12.2021, дата видачі кредиту/дата платежу - 07.12.2021/22.12.2021/07.01.2022/23.01.2022/08.02.2022, кількість днів у розрахунковому періоді - 64, чиста суму кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 7850,00/3359,58/3359,58/3359,58/3359,58 грн, проценти за користування кредитом - 5588,32 грн; реальна річна процентна ставка - 20975,09 %, загальна вартість кредиту становить 13438,32 грн (а.с.6 на звороті). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (додаток до договору позики) також містить посилання на електронний підпис позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором [NUMBER] зі зазначенням ідентифікуючих особу позичальника відомостей. З відповіді АТ «Таскомбанк» на лист ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що у рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 03.08.2023 № 74 банком було здійснено переказ грошових коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» [PERSON] 07.12.2021 у сумі 7800,00 грн за договором № 77332964 від 07.12.2021 на картку отримувача № [NUMBER] (а.с. 66). З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», вбачається, що станом на 27.10.2023 відповідач мав заборгованість перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором №77332964 від 07.12.2021 у сумі 17363,31 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7850,00 грн; заборгованість за процентами - 9513,32 грн (а.с. 55-57, 67-70). Заборгованість нарахована за період з 07.12.2021 по 20.02.2022 з розрахунку 1,60 % у день. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, сума заборгованості відповідача станом на 31.03.2024 становила 17363,32 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 7850,00 грн; заборгованість по нарахованим відсоткам - 9513,32 грн (а.с. 13). 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (клієнт) було укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 7-8) та низку додаткових угод до нього (а.с. 9-10). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У день коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді (додаток № 6). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.10.2023 № 11 за договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» реєстр боржників загальною кількістю 24674, після чого з урахуванням п. 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно таких заборгованостей (а.с. 11). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.10.2023 № 11 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 17363,32 гривень, з яких: 7850,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9513,32 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12). Застосовані судом норми права Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України - ЦКУ). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі у редакції, чинній станом на дату укладення спірних договорів) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (у період нарахування процентів)), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за договором про споживчий кредит (позику) за період дії карантину. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] 07.12.2021 було укладено в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, договір позики з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним позикодавцем не було б укладено. Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору та додатку до нього, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісними позикодавцем позики у сумі 7850,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідача. Доказів погашення відповідачем заборгованості за договором позики перед первісним позикодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором позики у сумі 7850,00 грн, є законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за договором позики суд виснує таке. У дослідженому судом договорі позики від 07.12.2021 № 77332964 (з додатком) було встановлено строк користування позикою - 64 дні та відповідна кінцева дата строку позики - 08.02.2022. Через 64 дні сума позики, отримана відповідачем від позикодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута повністю. У договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 64 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (64 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашння позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов договору про сплату процентів («процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день» «за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) у розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування» тощо). Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума позики за договором становить 7850,00 грн; строк правомірного користування позикою - 64 дні; договірна дата повернення кредиту - 08.02.2022, процентна ставка базова в день 1,60 %, знижена процентна 1,60 %; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 %. З наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що первісним кредитором нараховувалися проценти 125,60 грн за один день користування позикою, тобто 1,60 % від суми позики щодня. Саме такий розмір процентів передбачено договором за правомірне користування позикою протягом 64 днів до 08.02.2022. Проте такі проценти нараховувалися до 20.02.2022, а не до 08.02.2022, як це передбачено договором, тобто поза межами договірного строку правомірного користування позикою. Сума процентів за правомірне користування позикою за договором буде складати - 8038,40 грн (7850,00 грн х 1,60 % х 64 дні = 8038,40 грн), як про це домовилися сторони, укладаючи договір. Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 1474,92 грн (9513,32 - 8038,40 = 1474,92) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики. Суд уважає, що розрахунок заборгованості не у повній мірі відповідає вимогам закону та уважає, що положення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за договором) цілком застосовні й до даного спору. Про наведене свідчать частково й умови договору позики, у якому йде пряме посилання на обмеження, встановлені Законом України «Про споживче кредитування» (п. 16 договору позики). У період нарахування таких процентів не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики. Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за договором) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: -в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину; -у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; -у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання.» Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду у справі № 709/1320/21 (постанова від 14.08.2023). Отже, суд уважає, що відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнявся від відповідальності перед первісним позикодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики; звільнялася від обов`язків сплачувати позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачем зобов`язань за таким договором. Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позивачем не надано. Отже, за договором позики сума процентів 1474,92 грн (9513,32 - 8038,40 = 1474,92) за період з 09.02.2022 по 24.02.2022 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача заборгованості за договором позики № 77332964 у сумі 15888,40 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу - 7850,00 грн, сума заборгованості за процентами - 8038,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог у сумі 1474,92 грн суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 3028,00 грн (а.с. 1). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (91,51 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 2770,92 грн (3028,00 х 91,51 % = 2770,92).

Outcome: partial