Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 27.08.2022 у розмірі 5 300,00 дол. США. Позов обґрунтовано тим, що 27.08.2022 відповідач отримав від позивача у борг 10 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою, відповідно до якої відповідач зобов`язується повернути позику у сумі 10 000,00 дол. США в строк до 01.12.2022. Проте, станом на день звернення з вказаним позовом, відповідач лише частково повернув грошові кошти у сумі 4 700,00 дол. США. Оскільки відповідач добровільно відмовляється повернути залишок боргу, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 24.04.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 03.05.2024 по справі відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.07.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав, не висловив заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 27.08.2022 відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 10 000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути у повному обсязі у строк до 01.12.2022, що підтверджується розпискою від 27.08.2022 (оригінал розписки наявний у матеріалах справи). Як зазначив позивач, відповідач частково повернув грошові кошти у сумі 4 700,00 дол. США, таким чином, заборгованість [PERSON] на момент звернення позивача з вказаним позовом становить 5 300,00 дол. США. Вказане не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Таким чином, між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем узятих на себе боргових зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 27.08.2022, проте відповідач [PERSON] порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договорів, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки у повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язання повернути кошти у розмірі 5 300,00 дол. США грн. у строк, визначений договором позики, а саме до 01.12.2022 не виконав, права позивача підлягають захисту, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 5 300,00 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 022,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved