Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] у травні 2024 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що з 15.07.2011 він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.10.2014 шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Донька зареєстрована та проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка проживає за кордоном у країні Чехія. Донька не бажає проживати із матір`ю так як звикла до свого дому де має друзів та звичне оточення, навчається у закладі освіти. Відповідачка не заперечувала проти визначення місця проживання дитини із ним. Також органом опіки та піклування Охтирської РДА надано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з ним. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом із ним, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 13.05.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.06.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов. Також позивач пояснив, що на даний час він проживає з дитиною у будинку відповідачки по [ADDRESS] , оскільки там більш комфортні умови проживання. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій зазначила, що просить суд справу розглянути без її участі, не заперечує проти позову, надавала службі у справах дітей Охтирської РДА свою згоду на визначення місця проживання доньки разом із позивачем. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але подала клопотання у якому просить суд справу розглянути без її участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Тростянець Сумської області (а.с. 3). Згідно довідки виданої адміністратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» апарату Тростянецької міської ради від 17.04.2024 № 747 малолітня [PERSON] , зареєстрована та проживає разом із батьком [PERSON] за однією адресою по [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з характеристики, [PERSON] навчається у Закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради у 6-Б класі. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Батько дитини [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки: спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням (а.с.6). Позивач працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «УКРМОНТАЖБУДІНВЕСТ» та його дохід за період з 01.03.2023 по 01.04.2024 склав 85864,99 грн (а.с. 9). Згідно акту обстеження умов проживання від 23.04.2024 комісією працівників служби у справах дітей Охтирської РДА було проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження установлено, що будинок упорядкований, має сучасний ремонт, у наявності сучасна побутова техніка. У будинку охайно, затишно, чисто. Родина має необхідний запис продуктів харчування, овочів, консервацію. Дитина має свою власну кімнату, упорядковану сучасними меблями, має особисті речі, книги, іграшки, забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, отримує повноцінне харчування. Під час бесіди встановлено, що [PERSON] бажає проживати з батьком (а.с. 7). 29.04.2024 Органом опіки та піклування Охтирської РДА складено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 5). Опитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона з матір`ю проживала в Чехії, а потім повернулася до України. На даний час вона проживає разом із батьком та не бажає їхати до Чехії. З матір`ю вони узгодили, що вона буде проживати з батьком. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, є спільна згода батьків та самої дитини, що визначено ч. 2 ст. 160 СК України. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч. 1 ст. 161 СК України. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Як установлено судом, місце проживання малолітньої [PERSON] сторони визначили за взаємною згодою за місцем проживання батька та між ними відсутній спір з цього питання. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даній справі спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком, з яким дитина проживає і від якого мати не вимагає зміни місця проживання. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками про визначення місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed