Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської області, у якому позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що [PERSON] забрав дитину та проживає окремо від неї. Позивач позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, піклуватися про неї, дбати. До позивачки відповідач відноситься агресивно, між ними виникають лайки. Позивач зазначає, що мати має нерозривний зв`язок із дитиною. Вона як мати піклувалася про нього та забезпечувала усім необхідним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування. Зобов`язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. За результатами апеляційного провадження, постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2021 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року, скасовано ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2021 року та ухвалено рішення про забезпечення позову. Від [PERSON] 26 травня 2021 року надійшов відзив на позов [PERSON] . До суду 26 травня 2021 року надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] , до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської області, про визначення його місця проживання разом із батьком. До суду 24 червня 2021 року надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської області, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом, позивач вказує на те, що він забезпечив сину усі необхідні умови для проживання та його розвитку. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року визнано явку представників Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування обов`язковою. Повторно зобов`язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування надати у строк до 01 жовтня 2021 року висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Цією ж ухвалою у прийнятті до розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] - відмовлено. Повернуто матеріали позовної заяви [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , заявнику. Прийнято до спільного розгляду та об`єднати в одне провадження із первісним позовом [PERSON] зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] 20 листопада 2014 року з батьком [PERSON] [INFO] . За результатами апеляційного провадження за скаргою [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року ця ухвала суду залишена без змін. До Центрального районного суду м. Миколаєва 30 вересня 2021 року надійшов висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком та недоцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2021 року Клопотання представника [PERSON] задоволено. Витребувано у Виконавчого комітету Миколаївської міської ради належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких органом опіки складено висновок від 30 вересня 2021 року про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з його батьком [PERSON] та недоцільність визначення місця проживання дитини з його матір`ю [PERSON] . Клопотання представника [PERSON] задоволено. Витребувано у Головного управління ДПС в Миколаївській області інформацію щодо сум і джерел прибутків, грошових надходжень, виплачених винагород тощо, утриманих податків та витрат [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за 2020 та 2021 роки. Повернуто Виконавчому комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування, копію заяви [PERSON] та копію посвідчення цієї особи, які були направлені до суду 08 жовтня 2021 року. Постановою Верховного Суду від 23 червня 2022 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] . Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року у частині відмови у прийнятті до розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 вересня 2021 скасовано. Справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2021 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2021 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] . У судове засідання з`явилися предстанвик [PERSON] - [PERSON] , представники [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] (в режимі відеоконференції), [PERSON] (в режимі відеоконференції) та [PERSON] (в режимі відеоконференції). У судовому засідання предстанвик [PERSON] підтримав позов [PERSON] та просив визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю. [PERSON] та його представники підтримали зустрічний позов [PERSON] та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та просили визначити місце проживання з батьком. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів та показань свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення порядку виховання та утримання дитини [PERSON] . У рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року у справі № 490/2911/21 за заявою [PERSON] про застосування обмежувального припису стосовно [PERSON] та [PERSON] судом встановлено що станом на час розгляду цієї справи між сторонами існував спір про визначення місця проживання дитини [PERSON] ([INFO] ). Отже, починаючи з початку 2021 року між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (9 років), який сторони не можуть вирішити за взаємною згодою. Зазначене підтверджується численними зверненнями сторін до органів поліції, органів, які здійснюють діяльність щодо захисту прав дитини. В справі наявний Афідевід, з якого слідує, що [PERSON] направляла на адресу [PERSON] смс-повідомлення негативного змісту з використанням нецензурної лайки. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із такого. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Із наведеної норми слідує, що спір про місце проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років вирішується у суді. Особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина друга статті 29 ЦК України). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналіз викладеного вказує на те, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини передусім мають значення інтереси дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із частиною третьої статті 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] прийнята на посаду бухгалтера ФОП [PERSON] (наказ від 09 лютого 2021 року) з окладом у 9500 грн (довідка ФОП [PERSON] від 16 березня 2021 року № 1). Відповідно до довідки ТОВ «Холлеман Україна» від 03 лютого 2021 року [PERSON] за період з 01 січня 2020 року до 18 листопада 2020 року отримала дохід у 394 919 грн 30 коп. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . За клопотанням представника [PERSON] судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які надали пояснення, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Дитина починаючи з 2021 року проживає разом із батьком, мати дитину не бачить. В обгрунтування свого зустрічного позову та позову третьої особи, [PERSON] надав суду висновок ДНДЕКЦ МВС України віл 17 серпня 2021 року № СЕ-19-21/22759-ПС, яким встановлено, що дитина бажає проживати з батьком, а ставлення до матері - негативне. Такі ж висновки зроблені і судовим експертом МНДЕКЦ МВС України Тріщук Г.М. від 22 липня 2022 року № СЕ-19/115-22/5230-ПС. За результатами обстеження фахівця, практикуючого психолога, кандидата психологічних наук психолога вищої категорії [PERSON] від 25 лютого 2021 року встановлено, що [PERSON] має тісну, надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, який є його опорним об`єктом і якого він чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки, та дещо уникаючу прив`язаність до матері. Встановлено, що [PERSON] проживаючи з батьком знаходиться у безпечному середовищі, яке є для нього комфортним для проживання та психологічного розвитку. Відібрання дитини від батька є неможливим без завдання дитині значної психологічної шкоди. 12 квітня 2021 року професором кафедри психології [PERSON] складено висновок, відповідно до якого фахівець дійшов висновку, що примусове здійснення зутрічей культивуватиме в дитині почуття власної неповноцінності та спричинить страждання, патологічні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах. У разі визначення графіку зустрічей дитини з матірю рекомендовано здійснювати такі зустрічі в присутності батька. За результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] [INFO] КУ «Інклюзивно-ресурсний центр №1» встановлено, що піклування про дитину бере на себе батько. Дитина волею дорослих поставлена в ситуацію дуже важкого вибору між дорогими для неї людьми: батьком і матір`ю. Вона стала предметом суперечок між батьками. Це накладе відбиток на її психічне здоров`я та розвиток. В цій ситуації дитина має значну прихильність до батька, який намагається виконувати по відношенню дитини роль і матері і батька. Відповідно до довідки ТОВ «Холлеман Україна» від 27 квітня 2021 року № 7 [PERSON] обіймає посаду директора цього товариства, посадовий оклад 31 056 грн 00 коп. За період з листопада 2020 року до квітня 2021 року дохід [PERSON] становив 2 615 630 грн 36 коп. Відповідно до наданої характеристики з ОСББ «Чкалова 78», СТ «Вознесенськ» [PERSON] характеризується позитивно. До кримінальної відповідальності станом на 22 лютого 2021 року не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має. Був притягнутий до адміністративної відповідальності за статею 122 КУпАП. Висновком психологічного обстеження дитини від 04 червня 2021 року, складеним фахівцем [PERSON] , не рекомендовано змінювати місце проживання [PERSON] , оскільки це призведе до розвитку складної форми тривожно-депресивного розладу (з суїцидальними тенденціями). Під час розгляду справи судом з`ясовано думку дитини [PERSON] щодо того, з ким він бажає проживати. [PERSON] пояснив суду, що бажає проживати з батьком. Також в матеріалах справи наявний відеозапис із [PERSON] , де він також висловлює бажання проживати разом із батьком. Службою у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради здійснено обстеження умов проживання дитини за адресами: [ADDRESS] (орендоване житло). Також здійснено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] . За вказаними адресами створені задовільні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, яка забезпечена одягом, взуттям та всіх необхідним. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Миколаївської міської ради, від 30 вересня 2021 року вказаний орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Також визнано недоцільним визначення місця проживання дитини разом із матір`ю [PERSON] . Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи обставини, що мають істотне значення (прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, ставлення батьків до батьківських обов`язків) суд дійшов висновку, про необхідність задоволення зустрічного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Місце проживання дитини [PERSON] слід визначити із батьком [PERSON] . На думку суд це відповідатиме інтересам дитини. Щодо позову [PERSON] , то його задоволенні слід відмовити з огляду на недоведеність належними та допустими доказами того, що проживання дитини разом із матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. Доводи первинного позову щодо наявності між сторонами справи суперечки щодо виховання дитини не можу бути підставою для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Щодо інших доводів первинного позову, то під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини суд керуються закріпленим принципом рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своєї дитини та виходить із найкращих інтересів дитини. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні первинного позову, то судові витрати понесені [PERSON] покладаються на її рахунок. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у сумі 908 грн 00 коп .

Outcome: approved