Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Венерського О.С., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що являється рідною дочкою [PERSON] . Судовим наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області у справі 716/444/19 від 21.03.2019 року [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей у тому числі і на неї позивачку у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. 11.03.2024 року їй виповнилося 18 років. Однак у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання та немає змоги сама самостійно покрити всі пов`язані із цим витрати, вона змушена звернутися до суду із заявою до відповідача про стягнення аліментів на її користь на час її навчання. Вказує, що навчається на першому курсі юридичного факультету денної форми навчання Чернівецького національного університету імені Ю. Федьковича. Відповідно до Договору №09-195 від 14.08.2023 про надання освітніх послуг загальна вартість її навчання за рік становить 162400 гривень. Окрім плати за навчання потрібні значні кошти на її забезпечення: а саме на купівлю одягу, підручників, харчування, проїзд та інше. В зв`язку з тим, що навчається немає змоги працювати та самостійно себе утримувати. Будь-яких джерел доходу, як і майна, яке могло б приносити прибуток вона не має. Кошти, які сплачував батько в якості аліментів, допомагали їй покрити частину витрат. Без подальшої підтримки батька вважає, що опиниться в скрутному матеріальному становищі. Крім того вказує, що її матір`ю було сплачено вартість за її навчання першого семестру у розмірі 20300 грн., батьком не було надано коштів на оплату навчання чи компенсацію їх вартості. Зазначає, що [PERSON] офіційно працевлаштований та працює в Заставнівському РЕМ ПАТ «Чернівціобленерго», отримує заробітну плату і його матеріальний стан дозволяє йому сплачувати аліменти на користь на час її навчання, а тому просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь в розмірі всього його доходу та додаткові витрати на її навчання в розмірі 10150 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник Венерська Г.І. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викдалених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що згідний платити аліменти на доньку [PERSON] , яка навчається в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу щомісячно на період навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку. Відмовити позивачці в задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на її навчання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву визнала частково. Просила суд взяти до уваги обставини по справі, які викладені у відзиві на позовну заяву та постановити рішення яким стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу щомісячно на період навчання його донькою, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, в решті позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою відповідача [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.03.2006 року ( а.с.8). Крім того судом встановлено, що донька відповідача [PERSON] навчається у Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича.Форма навчання денна. Наведене вбачається із довідки за №103 від 05.03.2024 року виданої Чернівецьким національним університетом ім. Ю.Федьковича (а.с.17). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований. Працює в АТ «Чернівціобленерго», займає посаду електромонтер ОВБ 2гр. Отримує заробітню плату. Наведене підтверджується довідкою про доходи виданої 07.05.2024 року АТ «Чернівціобленерго». (а.с.58). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання відповідача на те, що він утримує свого батька [PERSON] , який є пенсійного віку та має хронічні захворювання суд оцінює критично. Так згідно долученого відповідачем до справи акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] працевлаштований та працює оператором очисних споруд в Заставнівському ЖЕУТВЗ, крім того здає в оренду земельні ділянки та земельний пай, відповідно отримує орендну плату, також займається господарством та утримує птицю. Враховуючи наведене батько відповідача в стані самостійно себе матеріально забезпечити, оскільки отримує пенсію за віком та має додатково декілька джерел доходу. Щодо долучених до матеріалів справи висновок ЛКК №124 в якому зазначено перелік діагнозів, які наявні у його батька то в даному висновку не вказується, що він потребує допомоги, догляду чи сторонньої допомоги у зв`язку з нездатністю самообслуговуватися. Також відповідачем не надано будь-яких належних доказів того, що саме він матеріально утримує та допомагає своєму батьку, купує йому ліки, продукти, тощо. Також посилання [PERSON] , на те, що на ньому лежить тягар утримання доньки його дружини від першого шлюбу суд оцінює критично. Оскільки у дитини є батько, який регулярно сплачує аліменти на її утримання та матеріальне забезпечення, що підтверджується відповідними квитанціями, які долучені позивачем до справи. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 29.04.2024 з дня подачі позовної заяви та до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення віку 23 років. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] нарівні з матірю позивачки зобов`язаний нести витрати на утримання доньки. Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною 2 ст.185 СК України передбачено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов`язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина. В якості доказів, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, позивачка надала копію договору про надання освітніх послуг укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю.Федьковича та [PERSON] . Поряд з цим, в матеріалах, доданих до позовної заяви, міститься копія платіжної інструкції про оплату коштів у сумі 20300 грн., призначення платежу: за навчання [PERSON] . Платник також [PERSON] (а.с.18). Таким чином, з наданих позивачем доказів не можливо достовірно встановити, що кошти сплачені у сумі 20300 грн. за її навчання понесла безпосередньо [PERSON] або її матір. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в зв`язку їх необґрунтованістю та не доведеністю понесених вказаних витрат позивачкою. При цьому слід зазначити, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з аналогічним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме оплату за навчання за наявності належних доказів на підтвердження понесених додаткових витрат. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial