Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

02 лютого 2023 року представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 14\~480, 98 грн., а також судові витрати (судовий збір) у розмірі 2473, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що предметом діяльності підприємства позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (нежитлове приміщення площею 44, 2 кв.м) (відповідно до договору купівлі продажу нежилого приміщення від 18.01.2019 року). У позові зазначається, що відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період листопад 2021 року листопад 2022 року у розмірі 14\~480,\~98\~грн., утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 14\~480, 98 грн. Вказує, що станом на 01 листопада 2021 року типовий індивідуальний договір №\~76207941 про надання послуги з постачання теплової енергії за вказаною вище адресою з 01 листопада 2021 року є укладеним та розміщений на офіційному сайті позивача. Як стверджується у позові, позивачем належним чином поставлялась теплова енергія за даною адресою. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував до стягнення з відповідача 14\~480, 98 грн. Оскільки, свої зобов`язання відповідач не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд стягнути визначену суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 лютого 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25-26). Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву, підтримавши раніше заявлені вимоги (а.с.39). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Представники позивача та відповідача, скориставшись своїм процесуальним правом надали суду заяви по суті справи. Від відповідача надійшов відзив, письмові заперечення, в яких він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно із нормами Закону України «Про житлово\~-\~комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово\~-\~комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зокрема, зазначає, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому гаряча вода відсутня у нежитловому приміщенні, підігрів він здійснює за допомогою електричного бойлеру; та у приміщенні відсутні жодні комунікації для опалення приміщення. Так, вказує, що він не отримує послуг позивача та не має необхідності в укладенні з останнім договору. Отже, на його думку вимоги позивача є безпідставними, адже нежитлове приміщення, власником якого він є, опалювальних приладів не має, а тому теплопостачання відсутнє. Він самостійно опалює своє приміщення за допомогою системи кондиціювання. Вказує, що при купівлі даного приміщення у розділі «Технічний опис конструктивних елементів будов» у пункті 9 зазначено «Опалення - немає». На його думку представником позивача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. З цих підстав просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с.30-32, 40-42, 108-112, 115-118). Від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній просить суд задовольнити позовні вимоги, зазначаючи наступне. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Так, нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових та нежитлових приміщень. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення, а отже, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.47-50, 79-82). Суд всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (нежитлове приміщення площею 44,\~2\~кв.м) (відповідно до договору купівлі продажу нежилого приміщення від 18.01.2019 року), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого у реєстрі за № 190. Частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. В той же час, вказана норма кореспондується з п. 4 Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, та визначає, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. Варто зазначити, що до основних обов`язків споживача теплової енергії, у відповідності до ст.\~24 Закону України «Про теплопостачання», віднесено своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. (що\~також зазначено серед обов`язків покупця [PERSON] ) п.п. 5.2.2 п. 5.1. «на момент нотаріального посвідчення цього договору передати покупцю документацію на нежиле приміщення, ключі і платіжні документи на оплату комунальних та експлуатаційних послуг». З наданого позивачем розрахунку основного боргу за договором № 76207941 заборгованість за спожиту теплову енергію за період листопад 2021 року листопад 2022 року вбачається, що загальна заборгованість за надані послуги становить 14\~480, 98 грн., за адресою: [ADDRESS] (цокольний поверх літ. А - 5). Так, відповідач заперечень щодо нарахувань заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у загальному розмірі 14\~480, 98 грн., не надав. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та із сумами, нарахованими позивачем до оплати у відповідний період. За період за листопад 2021 року листопад 2022 року, відповідач жодної оплати за надані послуги не здійснив, що підтверджується розрахунком за спожиту теплову енергію. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості, складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем послуг, а тому приймається судом та покладається в основу рішення. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосуванні ним норми права. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» житлово\~- комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із статтею 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом ст. 6 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» учасниками право відносин у сфері надання житлово - комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово - комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово - комунальної послуги. Відповідно, [PERSON] , в розрізі вказаних норм закону є споживачем комунальних послуг за такою адресою. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів. Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 7, 8 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про\~житлово - комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово -комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зі свого боку, виконавець комунальної послуги, зокрема, зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором (п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»). Статтею 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За змістом п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830: Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону\~України\~«Про\~житлово - комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги») може звернутися буд ь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. Пунктами 35-41 зазначених Правил передбачено, наступне. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором. У разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. У разі виникнення у споживача заборгованості за спожиту послугу виконавець і споживач за взаємною згодою можуть укладати угоду про реструктуризацію заборгованості згідно із законодавством. Отже, згідно із зазначеними правовими положеннями споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18. Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справах № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, підведення централізованого опалення до точки розподілу свідчить про виконання послуг постачальником. При самовільному відключенні від центрального теплопостачання, споживач не звільняється від оплати центрального теплопостачання в повному розмірі. Також, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2020 у справі №\~311/3489/18 про те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №\~904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. А відтак, оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово - комунальних послуг, та право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] складає 14\~480, 98 грн. - за отриману теплову енергію (за надану послугу з централізованого опалення). Суд зазначає, що відповідач [PERSON] доказів оплати (повністю або частково) заборгованості, укладення угоди про реструктуризацію суми боргу суду не надав. Окрім того, відповідач в ході розгляду справи жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що йому не надавались послуги з постачання теплової енергії, або ж надавались, але не у повному обсязі, або неналежної якості, суду не надав. Натомість, позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК\~України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2473, 00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved