Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

У червні 2024 року до суду надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, встановлення факту виховання та утримання малолітньої дитини, в якому позивач просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком, встановити факт виховання та утримання позивачем [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком [PERSON] , яка до жовтня 2023 року проживала з позивачем та відповідачем. Проте з жовтня 2023 року відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини та проживає окремо від неї. У зв`язку з вищезазначеним позивач звернувся до суду. Від представника відповідача надійшов зустрічний позов, в якому з урахуванням уточнених вимог, просить визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини наступним чином: особисті побачення в середу та суботу кожного тижня місяця за місцем проживання позивачки в середу з 16:00 до 20:00, та в суботу з 10:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня та стану здоров`я дитини без присутності відповідача. Батько дитини чинить перешкоди у зустрічах матері та дитини, тому відповідачка звернулась до суду із зустрічним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, зустрічний уточнений позов визнав. Представник відповідача позовні вимоги визнав, просив задовольнити та підтримав свій уточнений зустрічний позов. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Як встановлено судом, сторони з 21.11.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у вказаному шлюбі у сторін народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . На даний час відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу між сторонами, що підтверджується ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 року у справі №185/7297/24. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, вважає за недоцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] та способи участі матері у вихованні малолітньої дитини. Відповідно акта про фактичне проживання від 25.06.2024 року, сторони разом з дитиною зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , проте [PERSON] , з жовтня 2023 року не проживає за вищевказаною адресою. Згідно акта обстеження житлових умов, малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком, має належні умови для проживання, забезпечена всім необхідним для повноцінного життя, особисті речі мами [PERSON] в квартирі відсутні. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст.9 вказаної Конвенції дитині, яка розлучається з одним чи обома батьками, слід підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Отже, суд приходить до висновку, що саме спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Сімейний кодекс містить гарантії прав того, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні. Ними є, зокрема, відшкодування матеріальної і моральної шкоди тим, хто ухиляється від виконання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Рівності обов`язків мати, батька щодо дитини кореспондує рівне право дитини на виховання з боку матері та батька. Особисті немайнові права і обов`язки щодо дитини виникають в матері і батька з моменту народження дитини і припиняються з досягненням її повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рідна мати дитини - відповідач по справі, не байдужа до долі дитини. Поряд з цим, судом встановлено, що з жовтня 2023 року всі обов`язки щодо утримання дитини та організації її побуту та дозвілля позивач виконує самостійно. Водночас, судом не було встановлено тих виключних обставин, за яких дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю [PERSON] . Судом не встановлено, що мати своєю поведінкою створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини, або неналежним чином виконувала батьківські обов`язки. Окрім цього, суд також звертає увагу на визнання уточнених позовних вимог відповідачкою та відсутність заперечень з її боку щодо задоволення останніх. За зустрічним позовом, батьком дитини [PERSON] також було визнано позовні вимоги щодо особистих зустрічей матері та дитини. Відповідно до ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, сторонами були визнані зазначені в їх позовах обставини щодо усіх вимог, що узгоджується з матеріалами справи та наданими сторонами доказами. Суд критично ставиться до наданого органом опіки та піклування висновку, оскільки в першу чергу слід виходити з інтересів дитини. Так, батьками дитини було узгоджено місце проживання дитини та порядок участі у вихованні дитини, а органом опіки та піклування не надано жодних належних доказів в обґрунтування заперечень проти такого порядку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, на підставі всього вищевикладеного, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, звертаючи увагу на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування матері з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, зважаючи на наявність визнання позовних вимог з боку матері та батька дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та вбачає за необхідне встановити порядок участі матері у вихованні дитини, наступним чином: - особисті побачення в середу кожного тижня місяця за місцем проживання [PERSON] з 16:00 до 20:00 з урахуванням розпорядку дня та стану здоров`я дитини без присутності [PERSON] ; - особисті побачення в суботу кожного тижня місяця за місцем проживання [PERSON] з 10:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня та стану здоров`я дитини без присутності [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] було визнано факти виховання [PERSON] дочки Емілії самостійно та те, що він сам її утримував, враховуючи надані по справі докази щодо місця проживання як сторін, так і дитини, а також надані акти про фактичне проживання, обстеження житлових умов, та відсутність доказів, які б заперечували дані факти, суд вважає, що є підстави для задоволення цих вимог.

Outcome: approved