Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

29.07.2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання факту належності правовстановлюючого документу, яку обґрунтувала тим, що 20.10.2006 року їй [PERSON] та її матері [PERSON] , Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії № [NUMBER] , а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно вищезазначеного свідоцтва квартира належала їх на праві приватної, спільної часткової власності, кожному по 1/2 частці. Право власності на квартиру було зареєстроване у КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.10.2006 року. 22.12.2020 року між заявницею та матір`ю було укладено договір дарування, за умовами якого вона подарувала їй належну їй половину квартири, у зв`язку із чим вона стала одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Оскільки право власності на 1/2 частку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] набула у 2006 році, коли реєстрація проводилась Бюро технічної інвентаризації, тому, відповідно до вимог чинного законодавства, вона вирішила внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, як виявилось, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, її ім`я записано « [PERSON] », що не збігається з ім`ям, зазначеним у свідоцтві про народження та паспорті до свідоцтва про народження, яке складено російською мовою, її ім`я зазначено як « [PERSON] ». У паспорті громадянина України її ім`я, як українською, так і російською мовами зазначено як « [PERSON] ». Згідно картки платника податків, атестата про повну загальну середню освіту, свідоцтва про шлюб, копії яких додано до заяви, ім`я українською мовою зазначено « [PERSON] ». Тож в усіх документах, складених як російською, так і українською мовами, її ім`я « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про право власності на нерухоме майно зазначено « [PERSON] ». На момент видачі правовстановлюючого документа заявниця була у неповнолітньому віці, тому відомості до нього були внесені на підставі свідоцтва про народження, яке складено російською мовою, тоді як свідоцтво про право власності на нерухоме майно українською мовою. « [PERSON] » і « [PERSON] » це два фонетичні варіанти одного імені, проте обидві форми імені можуть існувати самостійно. У російській мові поширений варіант імені « [PERSON] », тоді як в українській - « [PERSON] », хоча в українській мові ім`я « [PERSON] » часто перекладають як « [PERSON] ». Вважає, що розбіжність у написанні імені є наслідком перекладу ім`я з російської на українську мову, внаслідок якого ім`я « [PERSON] » помилково переклали як « [PERSON] ». Наявність помилки перешкоджає заявниці реалізувати право власності та зареєструвати нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, з 04.09.2007 року [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з паспорта, тобто має безпосередній зв`язок із зазначеною у свідоцтві квартирою, тому, вважає, що відсутні будь-які сумніви щодо того, що правовстановлюючий документ було видано саме їй. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа надасть заявниці можливість в повній мірі реалізувати право власності та зареєструвати нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто такий факт має юридичне значення. Оскільки іншим шляхом, окрім як в судовому порядку, неможливо виправити помилку в правовстановлюючому документі, тому заявниця просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.10.2006 року. В судове засідання заявник та заінтересована особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували. Враховуючи положення ст.ст. 223, 294 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи, а саме: копії паспорта та картки платника податків [PERSON] ; копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копія атестата про повну загальну середню освіту серії [NUMBER] ; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.10.2006 року; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.10.2006 року; копія договору дарування 1/2 частки в праві приватної, спільної часткової власності на квартиру від 22.12.2020 року; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377028679 від 02.05.2024 року, підтверджують факт неправильності написання імені заявниці в свідоцтві про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.10.2006 року. У відповідності до статті 293 ЦПК України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження, якщо зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Тому, враховуючи зазначене, суд вважає за можливе, в силу ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, встановити факт неправильності написання прізвища [PERSON] в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно та підтвердити його належність заявнику.

Outcome: approved