Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] звертаючись до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення посилалася на те, що під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12023262160000260, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, її було залучено в якості потерпілої. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Хотинським районним судом Чернівецької області була розглянута кримінальна справа № 724/239/24 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та вироком суду від 21.02.2024 року визнано її винною та призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.357 КК України призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. На підставі ст.70,75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, якщо вона в період іспитового строку 3-х років не вчинить нового кримінального правопорушення, і буде виконувати покладені на неї обов`язки. В результаті вказаного кримінального правопорушенні позивачці було завдано значної матеріальної та моральної шкоди, якої вона зазнала у зв`язку викраденням у неї грошових коштів, і тому відповідно до вимог ст. 55 КПК України вона являється потерпілою по даному кримінальному провадженню. Щодо обставин спричинення їй матеріальної шкоди зазначає, що 01.11.2023 року вона виявила відсутність належних їй банківських карток, а саме картку для виплат АТ КБ «ПриватБанк» за відкритим рахунком № [NUMBER] та картку універсальну АТ КБ «ПриватБанк» за відкритим рахунком № [NUMBER] , і при зверненні до філії банку їй стало відомо, що невідомою особою з належної їй картки універсальної було викрадено належні їй грошові кошти у вигляді кредитного ліміту в розмірі 30043 гривні. Зазначає, що згодом їй почали приходити повідомлення від банку щодо необхідності сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, які вона вимушена була сплачувати. Загальна сума завданої їй матеріальної шкоди на день подання цивільного позову становить 37138, 64 гривні. Також внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральної шкоди, завдано шкоди її моральному здоров`ю, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки дізнавшись, що злочинниця використала встановлений банком кредитний ліміт, який на даний час є непомірним фінансовим тягарем для неї і вона весь час із жахом думає як погасити кредитні кошти, так як заробітна плата мінімальна, близьких у неї немає, проживає сама, а тому її життя стало перенасичене здебільшого негативними емоціями переживаннями. Визначену суму моральної шкоди оцінює у 10\~000 гривень, яку вважає мінімальною компенсацією за перенесені нею душевні страждання. Підтримуючи вищевикладене, просила стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 37\~138,64 гривні та суму морального збитку яку оцінює у 10000 гривень. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 23 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання, розгляд підготовчого засідання призначений на 14 червня 2024 року. Ухвалою Хотинського районного суду від 24 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08 серпня 2024 року. Розгляд справи неодноразово відкладався через не явку належним чином повідомленого відповідача. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від 21.08.2024 року, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день час та місце розгляду справи, судом були здійснені всі заходи для можливості відповідача брати участь у судових засіданнях, однак жодних клопотань про розгляд справи з її участю чи про відкладення розгляду справи, до суду не надходило, правом подачі відзиву не скористалася. Інших заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, беручи до уваги те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, жодних клопотань чи заяв до суду не надіслала, відзив на позов не подала, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 21.02.2024 року визнано винною [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Визнано винною [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначено [PERSON] покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, якщо вона в період іспитового строку 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення, і буде виконувати покладені на неї обов`язки. [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, в частині викрадення офіційних документів, а саме банківської картки «Для виплат» АТ КБ «ПриватБанк» за № [NUMBER] , вчинене з корисливих мотивів, у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с.10-14). У даному кримінальному проваджені [PERSON] визнана потерпілою. Як вбачається копії виписки по картці/рахунку належній [PERSON] кредитний ліміт становить 35000 гривень, баланс на початок періоду -127,90 грн., баланс на кінець періоду - 30,337,45 грн.. Тобто даною випискою підтверджено зняття коштів на загальну суму 30043 гривні (а.с.8,9). Також до матеріалів справи було долучено копії квитанції щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 24.11.2023 року по 26.04.2024 року на загальну суму 7095 гривень 64 копійки. Таким чином, своїми неправомірними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] заподіяла матеріальну шкоду на загальну суму 37138,64 грн. Вищенаведеними обставинами підтверджено доводи позивача щодо розміру завданої їй матеріальної шкоди. Крім того, вищезазначеним кримінальним правопорушенням, що сталося внаслідок неправомірних дій відповідача, завдало позивачу відчутну моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з скоєнням відносно неї та належного їй майна злочину, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Застосовані норми права. Мотиви та висновки суду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України і ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно п.п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовими нормами ч. 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з п.п. 1 і 2 ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди. При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілому, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат. Зокрема, має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від протиправних дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку. Отже, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення позивачу безумовно завдано моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнала внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, характер та тривалість майнових втрат, які позивачка вимушена нести у зв`язку із нарахуванням їй відсотків за викрадені кредитні кошти, наявність психічного переживання та постійної тривоги . Позивач оцінює свою моральну шкоду у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, розмір якої відповідачем жодним чином не спростований, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд враховує, що судовий збір за звернення до суду з позовом [PERSON] мав становити 1211,20, проте позивач була звільнена від його сплати на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи, що позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 гривень. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved