Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь за Договором позикивід 31.07.2019 проценти у розмірі 562 928,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 296 164,70 грн, 3% річних у розмірі 50 663,55 грн та судовий збір у розмірі 9 097,57 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31 липня 2019 року вона з відповідачем уклали Договір позики. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн, які зобов`язувався повернути до 31 липня 2020 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг вчасно у повному обсязі не повернув. У зв`язку з тим, що зазначений договір не є безвідсотковим, позивач уважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 проценти за користування позикою у розмірі 562 928,38 грн. Окрім того, станом на день звернення до суду відповідач борг не повернув, відтак позивач уважає правильним стягнути з нього на свою користь за період з 01.08.2020 по 09.04.2024 інфляційні втрати у розмірі 296 164,70 грн та за період з 01.08.2020 по 31.07.2023 3% річних у розмірі 50 663,55 грн. 25 квітня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито позовне провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 липня 2019 року позивач з відповідачем уклали Договір позики. Згідно умов вищезазначеного договору, позивач передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн, які зобов`язувався повернути до 31 липня 2020 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила також у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс 18. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання згаданих вище процесуальних вимог, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, відповідач не з`явився до суду та не надав належних та допустимих доказів того, що прийняті від позивача в борг грошові кошти в сумі 4 906 746,00 грн він повернув у строк до 31 липня 2020 року та у повному обсязі. У зв`язку з тим, що зазначений Договір позики від 31.07.2019 не є безвідсотковим, суд уважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за період з 31.07.2019 по 31.07.2020 проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 562 928,38 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за Договором позики від 31.07.2019 у повному обсязі не повернув, з нього підлягають стягненню за період з 01.08.2020 по 09.04.2024 інфляційні втрати у розмірі 296 164,70 грн та за період з 01.08.2020 по 31.07.2023 3% річних у розмірі 50 663,55 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 9 097,57 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved