Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У червні\~2024\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом до\~відповідачів про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті та визнання права власності на 5/42 часток квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заяви посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю з 03.06.1976 фактично до дня його смерті, оскільки він хворів на серцево-судинні хвороби та потребував фізичного догляду. Мати позивача [PERSON] та брат позивача [PERSON] не мали матеріальної можливості взяти на себе догляд та утримання батька позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав позивачу належну йому частку в квартирі [ADDRESS] , який посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 18.04.2014 та зареєстрований в реєстрі №464. 14.04.2024 позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , проте постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 14.05.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини. З урахуванням викладеного позивач просить суд встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на 5/42 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2024 відкрито провадження по справі, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. належним чином завірену копію спадкової справи №38/2024 після [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.52). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вовчук О.Ю. в судове засідання не з`явились, позивач надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.99). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.58-59). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.64-65). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.07.1974 батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис №824 (а.с.18). Від їх шлюбу народились позивач [PERSON] та її брат [PERSON] 06.11.1993 позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1333 (а.с.14). 05.05.2008 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності приватизували квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.05.2008 (а.с.15). [INFO] \~батько позивача\~ [PERSON] \~помер,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №818 (а.с.25). За своє життя [PERSON] склав заповіт, який 18.04.2014 посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №2-464, яким належну йому частку квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.18). 14.04.2024 позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] (а.с.74). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 14.05.2024 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що нею було пропущено строк для прийняття спадщини (а.с.84). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час розгляду цивільної справи письмовими доказами та показами свідків [PERSON] (а.с.88) та [PERSON] (а.с.90) підтверджується той факт, що позивач [PERSON] проживала разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після його смерті. Вказані обставини також визнаються відповідачами [PERSON] та [PERSON] , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 5/42 часток квартири в порядку спадкування за заповітом, суд приходить до наступного. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна, а тому позов в частині визнання права власності на 5/42 часток квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] також підлягає задоволенню. Оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved