Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 7897415 від 24.10.2022 року у розмірі 24\~461,20 грн та за договором про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022 від 11.12.2022 року у розмірі 38\~959,04 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що 24.10.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 7897415 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»24.10.2022 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір позики № 7897415 після заповнення відповідачкою відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті в мережі Інтернет. Відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору № 7897415 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, котрий відповідачкою було введено/відправлено. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих за строк користування кредитом, в повному обсязі. 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Згідно додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 24\~461,20 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 7897415 від 24.10.2022 року становить 24\~461,20 грн, яка складається з: 8\~640,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 15\~821,20 грн - заборгованість по відсотках. Крім того, 11.12.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвеструм» 11.12.2022 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022 після заповнення відповідачкою відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті в мережі Інтернет. Відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору № 12490-12/2022 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ФК «Інвеструм» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, який відповідачкою було введено/відправлено. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих за строк користування кредитом, в повному обсязі. 28.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Згідно додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №28072023 від 28.07.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 38\~959,04 грн. Відповідачка на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 12490-12/2022 від 11.12.2022 року становить 38\~959,04 грн, яка складається з: 10\~033,64 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28\~925,40 грн. - заборгованість по відсотках. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами та судові витрати. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28.06.2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 26 липня 2024 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідачки направив до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Заперечення мотивував тим, що надані позивачем копії кредитних договорів не містять підпису сторін, позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та підписані електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору). Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем не надано доказів отримання відповідачкою коштів. Згідно договору факторингу перелік осіб повинен міститись у реєстрі боржників. Поданий позивачем реєстр боржників не містить жодної інформації про відповідачку. Витяг з реєстрі боржників виготовлений позивачем самостійно і не містить підпису сторін договору факторингу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що 24 жовтня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №7897415, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 9\~000,00 грн строком на 15 днів до 08 листопада 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Договір підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. 11 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-36/23, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно копії реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23, який підписаний уповноваженими особами ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», містить першу та останню сторінку реєстру боржників, та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року, підписаного уповноваженою особою ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №7897415від 24.10.2022 року в сумі 24\~461,20 грн, яка складається з 8\~640,00 грн заборгованості по тілу кредиту та15\~821,20 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. 11.12.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022,за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 11\~800,00 грн строком на 25 днів до 04 січня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Договір підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. 28.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №28072023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняло належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно копії реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28072023, який підписаний уповноваженими особами ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», містить першу та останню сторінку реєстру боржників, та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 року, підписаного уповноваженою особою ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022від 11.12.2022 року в сумі 38\~959,04 грн, яка складається з 10\~033,64 грн заборгованості по тілу кредиту та28\~925,40 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11ЦК\~України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За статтею 526\~ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, та відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦПК України, відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~положень статті 639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Положення Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч.1ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.ст.1077, 1078 ЦК України). Частиною 1ст.\~1082\~ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, 24 жовтня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 7897415, а 11.12.2022 року - договір про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] .Кредитні договори підписані електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, як встановлено з розрахунку заборгованості за договором позики № 7897415 від 24.10.2022 року відповідачка [PERSON] частково виконала умови договору позики, повернувши ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у період з 07.11.2022 року по 27.12.2022 року грошові кошти на загальну суму 7\~089,20 грн, що відповідачкою не спростовано. Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022 від 11.12.2022 року відповідачка [PERSON] частково виконала умови кредитного договору, повернувши ТОВ «ФК «Інвеструм»12.12.2022 року грошові кошти на загальну суму 2\~000,00 грн, що відповідачкою не спростовано. У постанові від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованість відповідачки за договором позики № 7897415 від 24.10.2022 року становить 24\~461,20 грн, яка складається з 8\~640,00 грн заборгованості по тілу кредиту та15\~821,20 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. Заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022від 11.12.2022 року згідно розрахунку становить 38\~959,04 грн, яка складається з 10\~033,64 грн заборгованості по тілу кредиту та28\~925,40 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. Аналіз наданих розрахунків за кредитними договорами свідчить про те, що заборгованість за процентами нараховувалася поза межами строку дії договорів. Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Тобто, право ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору08.11.2022 року, право ТОВ «ФК «Інвеструм» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору04.01.2023 року,а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. Як встановлено з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7897415 від 24.10.2022 року станом на 08.11.2022 року заборгованість за відсотками була відсутня, тому у задоволенні вимоги про стягнення 15\~821,20 грн заборгованості по відсотках за договором позики № 7897415 від 24.10.2022 року необхідно відмовити. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12490-12/2022 від 11.12.2022 року станом на 04.01.2023 року заборгованість за відсотками складала 2\~284,59 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» підлягає стягненню:заборгованість по тілу кредиту у розмірі 8\~640,00 грн за договором позики № 7897415 від 24.10.2022 року; заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10\~033,64 грн та заборгованість по відсотках у розмірі 2\~284,59 грн згідно договору про надання фінансового кредиту № 12490-12/2022 від 11.12.2022 року. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERSv. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню підтверджені судові витрати позивача у справі, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 886,97 грн ((8\~640,00 + 10\~033,64 + 2\~284,59) / (24\~461,20 + 38\~959,04) х 2\~684,00).

Outcome: partial