Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

29 березня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Антонівської сільської ради 19\~червня 2009 року, яким заповідала йому все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] він прийняв. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено у зв`язку з тим, що будинок не зареєстрований в жодному з реєстрів та на нього відсутні правовстановлюючі документи. Оскільки житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав спадкодавцю [PERSON] , але через відсутність правовстановлюючих документів він не може у позасудовому порядку оформити спадщину на вказане майно, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок, з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 03\~квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 30\~квітня 2024 року, витребувано з Варвинської державної нотаріальної контори докази по справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10 червня 2024 року залучено до участі в справі в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, [PERSON] , [INFO] , ІПН\~ [NUMBER] ; відкладено підготовче засідання до 01\~липня 2024 року (а.с.\~92). У зв`язку\~з неявкою\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, [PERSON] , підготовче засідання відкладено\~до 19\~липня\~2024\~року. Ухвалою від 19\~липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 03\~вересня 2024 року. Позивач [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі (а.с.\~141). Представник відповідача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради за наявними матеріалами справи у зв`язку із значним завантаженням в роботі (а.с.\~31). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Варвинської державної нотаріальної контори Домашенко\~Л.А., подала клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.\~135). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечень чи будь-яких пояснень щодо позову до суду не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 19\~червня 2009 року секретарем виконавчого комітету Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого та заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.\~12, 64, зворот). 15\~листопада 2011 року секретарем виконавчого комітету Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого та заповідала земельну ділянку площею 3,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Антонівської сільської ради, [PERSON] (а.с.\~ 65, зворот). [INFO] [PERSON] померла (а.с.\~58, зворот). Відповідно до виписки з погосподарської книги Антонівської сільської ради за 2001-2005 роки (а.с.\~14) за адресою: [ADDRESS] , обліковується [PERSON] , [INFO] , голова двору. Житлова будівля побудована в 1928 році. Із погосподарських книг вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , дійсно побудований у 1928 році, на день смерті [PERSON] була головою двору, мешкала і була зареєстрована у будинку одна (а.с.\~36-49). Той факт, що [PERSON] мешкала у вказаному будинку і була зареєстрована у будинку одна, підтверджується також довідкою Антонівської сільської ради №\~16 від 06\~березня 2012 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи до майна померлої (а.с.\~61, зворот). З матеріалів спадкової справи (а.с.\~58-70) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] (а.с.\~58) та [PERSON] (а.с.\~64). 15 березня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 3,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Антонівської сільської ради (а.с.\~68, зворот). 07 березня 2024 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , проте отримав відмову на тій підставі, що будинок не зареєстрований в жодному з реєстрів та на нього відсутні правовстановлюючі документи (а.с.\~13, 69-70). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.\~20, 69). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 25\~травня 2023 року, житловий будинок збудовано до 1992 року (а.с.\~17-19). У погосподарських книгах на будинок за адресою: [ADDRESS] , вказано, що будинок побудовано у 1928 році (а.с.\~36-49). У 20-х роках ХХ століття Житловий закон УРСР від 01\~листопада 1921 року передбачав ведення реєстру приватних будівель, в яких фіксувалися особа власника та адреса будівель. У результаті реєстрації власнику видавалось посвідчення на право власності. Одночасно державна реєстрація приватних будівель покладала на власника публічні обов`язки стосовно нерухомого майна. Так, відповідно до ст.\~28 Житлового закону УРСР від 01\~листопада 1921 року власник був відповідальний перед органами реєстрації за цілісність та справне утримання будівель. У 1948-1988 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за [PERSON] , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Статтями 15, 16, 20 \~ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] виявив свою волю на прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяви від 15\~березня 2013 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та шляхом подання позовної заяви про визнання за ним права власності на житловий будинок у [ADDRESS] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, своїх заперечень щодо позову до суду не подав. Інших спадкоємців на житловий будинок, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Варвинська селищна\~рада Прилуцького\~району Чернігівської\~області не оспорює право власності на будинок, не заперечує проти визнання права власності за позивачем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. \~\~

Outcome: approved