Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 17 травня 2024 року Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить прийняти рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] та проживають по [ADDRESS] разом з батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини у зв`язку з хворобою, через психічний розлад не може виконувати батьківські обов`язки. Зі слів батьків, відповідач не бере участі у вихованні своєї малолітньої дитини, не цікавиться її здоров`ям, її успіхами, морально та матеріально не підтримує. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, зокрема кошти отримані при народженні дитини, витрачає на власні потреби, не надає коштів на придбання одягу, ліків, продуктів харчування. Служба у справах дітей звернулася до Управління соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації з проханням припинити виплату [PERSON] допомоги при народженні дитини, у зв`язку з нецільовим витрачанням коштів. Відповідач зловживає спиртним, веде аморальний спосіб життя, рідко буває вдома, його поведінка мала агресивний характер, зокрема зафіксовано випадок домашнього насильства фізичного характеру стосовно матері [PERSON] у присутності малолітньої дочки [PERSON] . З відповідачем проводилися профілактичні бесіди, фахівцями служби у справах дітей надавалися відповідні рекомендації та поради, які відповідач не виконує. Вихованням та матеріальним забезпеченням малолітньої [PERSON] , [INFO] , займається дідусь [PERSON] . Останній за місцем проживання створив всі належні умови для проживання та виховання дитини. На комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. При відкритті провадження до участі в справі в якості третьої особи залучено матір неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 24). 18 липня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 41). У судовому засіданні представник позивача Коломійченко Т.С. позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Представник позивача надала заяву від імені [PERSON] в якій останній розгляд справи просить провести у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно до суду не з`явилася. У судовому засіданні третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову і прохав його задовольнити. Суду пояснив, що його син [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та мають малолітню дочку [PERSON] , яка народилася [INFO] . З самого народження дитина фактично проживає у його будинку по [ADDRESS] . Також протягом десяти місяців в цьому будинку проживав і його син [PERSON] з [PERSON] . Остання має психічне захворювання і періодично тікає з дому, після лікування повертається. Востаннє, після того як дитині виповнився рік (24 лютого 2024 року), [PERSON] знову пішла з дому, разом з нею пішов і [PERSON] , заливши дитину на дідуся і бабусю. З того часу, син не звертає уваги на дитину, кошти витрачає на себе. Син [PERSON] іноді допомагає по господарству, зокрема допомагав копати огород. Малолітня онука зареєстрована за місцем проживання [PERSON] ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 6). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 8), [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до акту огляду МСЕК від 28.03.2024, [PERSON] має ІІ групу інвалідності строком до 01 квітня 2027 року (а.с. 11). Згідно із висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 361 від 20.11.2023, [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 20 травня 2024 року (а.с. 12). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 19 квітня 2024 року, по [ADDRESS] , проведеного за зверненням [PERSON] , встановлено, що завдяки зусиллям бабусі та дідуся створені належні умови для проживання малолітньої [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до довідки-характеристики Попівської сільської ради від 28.06.2024, [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично проживає у своєї цивільної дружини [PERSON] . Свої батьківськи обов`язки по вихованню дочки [PERSON] не виконує, дитиною опікуються його батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38). Згідно довідки-характеристики Попівської сільської ради від 28.06.2024, [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . До складу сім`ї за місцем реєстрації входить дочка [PERSON] , [INFO] . [PERSON] свої батьківськи обов`язки по вихованню дочки [PERSON] не виконує, має психічні розлади. Дитиною опікуються батьки цивільного чоловіка [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39). Рішенням Попівської сільської ради № 103 від 10 травня 2024 року, затверджено висновок органу опіки та піклування Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до довідки-характеристики Попівської сільської ради від 08.04.2024, [PERSON] , 1974 року народження, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 16). [PERSON] виключно позитивно характеризується за місцем роботи у Виробничому підрозділі Конотопського територіального відділу матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 17). IV. Норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста - восьма статті 7 СК України). Згідно частини 1, 2, 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказані правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. V. Оцінка суду. Вислухавши позивача та третю особу, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог. Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав є можливим, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. При цьому, суд зауважує, що жодних доказів того, що відносно позивача застосовувалися будь - які засоби попередження або впливу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку органів внутрішніх справ (притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків), чи з боку органів опіки та піклування (надання доказів коли саме були проведені бесіди з відповідачем з приводу необхідності належного виконання останнім батьківських обов`язків) позивачем не надано. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , 2023 року народження, оскільки вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Зокрема, у вказаному висновку взагалі відсутня інформація про те чи був [PERSON] належним чином повідомленим про розгляд органом опіки питання про позбавлення його батьківських прав. Крім того, позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано достатніх доказів для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки до позовної заяви долучено один Акт обстеження умов проживання від 19.04.2024 (а.с. 18) та довідки-характеристики на відповідача і третіх осіб. Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем вчинялося відносно матері у присутності малолітньої дочки домашнє насильство, оскільки позивачем не надано доказів притягнення відповідача до відповідальності. За клопотанням позивача, суд витребував з канцелярії суду постанову суду відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак, постановою Конотопського міськрайонного суду від 21 березня 2024 року у справі № 577/1490/24 (номер провадження 3/577/450/24) провадження у справі відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 45-46). Інші справи відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП в провадженні суду станом на день ухваленні рішення суду відсутні. Як роз`яснено у пунктах 15,16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав, оскільки є підставі зберегти родинні відносини батька з донькою. Серед іншого суд враховує, що позов про позбавлення батьківських прав надійшов до суду 17 травня 2024 року. З пояснень третьої особи суд встановив, що після того як онуці Ніколь виповнився рік, тобто після [INFO] , а у матері дитини [PERSON] сталося загострення психічного розладу, [PERSON] пішов мешкати до [PERSON] , залишивши малолітню дочку у своїх власних батьків. Суд критично оцінює заяву надану позивачем від імені [PERSON] про те, що він проти позовних вимог не заперечує, оскільки в силу вимог п.1) ч.2 ст. 49 ЦПК України відповідач наділений правом визнати позов (всі або частину позовних вимог). Крім того, позбавлення батьківських прав у даному випадку, на переконання суду є передчасним і таким, що суперечить інтересам дитини. Водночас, враховуючи недостатньо сумлінне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до його малолітньої дитини, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed