Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою \~до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Апостолівської міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апостолівського районного суду від 03 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 06.12.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З моменту народження дитина фактично проживає з позивачем по справі однак з відповідачем часто виникають сварки щодо визначення місця проживання дитини. Позивач вказує що батько дитини неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 173-2 КУпАП. Позивач просить: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, за офіційною адресою реєстрації, що підтверджується матеріалами справи. Виконавчий комітет Апостолівської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви по суті справи не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження № [NUMBER] . Рішенням Апостолівського районного суду від 03 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 06.12.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано № 171/1698/21. Згідно постанови в справі № 171/1820/21, відповідача по справі - [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173 КУпАП, постанова набрала законної сили 01.12.2021 року. Згідно постанови в справі № 171/840/20 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в умисних діях психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в на адресу дружини (позивача по справі) нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою. Щодо відповідача неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення \~ за ч. 1 та ч. 2 ст. 173 2 КУпАП, в 2023 році що підтверджується роздруківкою з сайту судової влади. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. \~ \~ \~ \~Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій також розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Виняткові обставини за яких дитина не може проживати разом з позивачем виходячи з матеріалів справи -відсутні. У частині першій статті 3 Конвенції Про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи досліджені судом раніше письмові докази, вік дитини який складає на даний момент 4 роки, суд, виходячи з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем буде відповідати інтересам дитини та сприяти її розвитку в благополучному середовищі, а відповідно вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно\~ст.264 ЦПК України\~суд повинен при ухваленні рішення вирішити питання як розподілити між сторонами судові витрати.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Враховуючи положення\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 копійок.

Outcome: approved