Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

10 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. (а.с.3-12) Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.27) Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.35) В обґрунтування позову зазначено, що 05 січня 2023 року позивач скористався послугами перевізника АТ «Українська залізниця» - приміським потягом № 6536 сполученням «Запоріжжя-2-Лозова». Після відправлення у пасажирському вагоні розпочала свою роботу провідник [PERSON] . При перевірці проїзних документів провідник [PERSON] підійшла до позивача з вимогою пред`явити проїзні документи на що останній пред`явив пенсійне посвідчення у якому був зазначений вид пенсії: «За вислугою років з приміткою 3гр., загальне захворювання, термін дії довічно». Провідник [PERSON] стала вимагати від позивача аби він придбав квиток на що останній зазначив, що є інвалідом 3-ї групи, пред`явив відповідне посвідчення та вказав що має право на безкоштовний проїзд і просив провідника вибити безкоштовний квиток. Однак провідник відповіла відмовою та в грубій, зневажливій формі, у підвищеному тоні вказала не те, що позивач не має права на безкоштовний проїзд. Позивач почав знімати протиправні дії останньої на мобільний телефон, однак не дивлячись на це провідник продовжила свої протиправні дії щодо позивача що супроводжувались підвищеним тоном, висловленням образливих слів на його адресу та спробою відібрати мобільний телефон. Після чого позивач звернувся зі скаргою на дії провідника до РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», у відповідь на яку йому було повідомлено про проведення розгляду його звернення під час якого було встановлено, що провідник [PERSON] порушила свої посадові обов`язки в частині етики спілкування під час обслуговування пасажирів у зв`язку з чим її притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Отже, недбале виконання своїх службових обов`язків працівником відповідача призвело до порушення прав позивача, а саме не було отримано якісні послуги з перевезення, погіршено умови проїзду, порушено Конституційний принцип поваги людської честі і гідності та по суті відбулося їх приниження, що спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 100\~000 грн. та яку просить суд стягнути з відповідача. (а.с.3-12) З урахуванням того, що згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.54) 27 травня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити у задоволенні позову оскільки позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, а розмір останньої не обґрунтовано та не доведено. (а.с.64-65) В судовому засіданні 28 травня 2024 року за участю представника відповідача та в режимі відеоконференції представника позивача було ухвалено долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву та письмові пояснення, задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на 19 червня 2024 року. (а.с.73-74) 03 червня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначено що неправомірними діями працівника відповідача позивачу було завдано моральну шкоду яка полягає у безсонні, слабкості і головному болю, душевних стражданнях та переживаннях, а також приниженні честі та гідності. (а.с.77-80) 17 червня 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких вона зазначила що відповідач, як перевізник, виконав свої зобов`язання, до того ж відповідачем було принесено вибачення позивачу за незручності, які виникли під час користування залізничним транспортом, що вказує на факт визнання порушеного права і є достатнім для справедливої сатисфакції. (а.с.89-90) В судове засідання 19 червня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 серпня 2024 року. (а.с.95) Судове засідання 13 серпня 2024 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 22 серпня 2024 року. (а.с.100) 19 серпня 2024 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. (а.с.103-104) 21 серпня 2024 року від представника позивача надійшли письмові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій він просив залишити без розгляду вказану заяву. (а.с.107-111) 22 серпня 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення про залишення без розгляду заяви про застосування строку позовної давності. (а.с.119-121) 22 серпня 2024 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача та представника відповідача було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має статус пенсіонера і є особою з інвалідністю ІІІ групи довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] та копією довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 013913 від 18 березня 2019 року. (а.с.а.с.14, 15-16) 05 січня 2023 року у приміському потягу № 6536 сполученням «Запоріжжя-2-Лозова» провідник [PERSON] стала вимагати від [PERSON] аби останній придбав квиток, також в грубій, зневажливій формі, у підвищеному тоні вказувала не те, що [PERSON] не має права на безкоштовний проїзд, висловлювала образливі слова в адресу [PERSON] та спробувала відібрати мобільний телефон, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом. (а.с.24) Згідно листа Служби приміських пасажирських перевезень від 18 січня 2023 року встановлено, що вказаним відділом розглянуто звернення позивача та по даному факту 13 січня 2023 року проведено нараду на якій встановлено, що провідник пасажирського вагону [PERSON] порушила свої посадові обов`язки в частині етики спілкування під час обслуговування пасажирів, у зв`язку з чим її притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. (а.с.17) Даний факт також підтверджується копією протоколу наради № НРП-22/4 від 13 січня 2023 року та копією наказу № 02/д від 24 січня 2023 року. (а.с.а.с.18-21, 22) Відповідно до ст.910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка або електронного квитка та багажної квитанції, вимоги до яких встановлюються відповідно до законодавства. Згідно ч.2 ст.911 ЦК України пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.915 ЦК України перевезення, що здійснюється юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи. Договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст.916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. Плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 2.8 Додатку 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України визначено, що інваліди мають право на безкоштовний проїзд у поїздах приміського сполучення. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.1 ст.258 ЦК України передбачає, що для окремих видів вимог законодавством може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, представник позивача дізнався про факт порушення прав позивача саме з відповіді на адвокатський запит, яка надійшла 22 червня 2023 року, і якою було надано документи про притягнення провідника [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за вчинення неправомірних дій стосовно позивача. Таким чином, з огляду на приписи ст.ст.256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 3, 4 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За правилами, встановленими ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача стосовно завданої неправомірними діями працівника відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, приниженні честі та гідності, та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 грн., частково задовольнивши таким чином позовну заяву. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України суд виходить з того, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 30 грн. 28 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial