Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

позивач звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення двадцяти трьох років, за умови продовження навчання. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну на договірній основі, термін навчання до 30.06.2027. Син проживає з нею і вона несе витрати по його утриманню. Вартість навчання складає 30\~000 грн за рік, її заробітна плата становить 9040,06 грн за місяць і вона не в змозі самостійно утримувати сина. Тобто, позивач здійснює фактичне утримання сина, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча є фізично здоровим та є приватним підприємцем. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.07.2024 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у заяві від 30.08.2024 просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 30.08.2024 позовні вимоги визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2006 (а.с.3). З копії рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.05.2014 про розірвання шлюбу вбачається зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] (а.с.5-6). [PERSON] дійсно навчається з 14.09.2023 в Київському національному університеті технологій та дизайну на договірній основі, за кошти фізичних осіб, термін навчання до 30.06.2027(а.с.7). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018, у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст.182 СК України. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, а саме: брати участь у матеріальних витратах на утримання дитини зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням дочки. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим утримання, те, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку повнолітньому сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх повнолітнього сина сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, на увесь період навчання, але не пізніше досягнення 23-річного віку. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, за змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. Таким чином, з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Outcome: approved