Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення моральної шкоди. В позовній заяві позивач зазначив, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 400/909/24 позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 14.12.2023 [PERSON] . Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повторно розглянути запит на інформацію від 14.12.2023 [PERSON] та надати відповідь (повну інформацію) з урахуванням висновків суду. Оскільки відповідачем не було вчинено дій, щодо надання відповіді на запит на інформацію від 14.12.2023 року [PERSON] , що супроводжувало останнього на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, також ігнорування відповідачем вимог законодавства, яким регламентовані права і свободи позивача, порушення відповідачем його прав як учасника бойових дій та ветерана війни на соціальний захист, пільги, то вказаній дії позивача спричинили [PERSON] моральну шкоду, яка проявилась у розчаруванні та занепокоєнні, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, який покликаний захищати його права та законні інтереси громадян у сфері соціального забезпечення, може порушувати його права. Просив стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської радина його користь 2000000 (два мільйони) гривень моральної шкоди, завданої порушенням моїх прав Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень, викликаних його протиправною бездіяльністю, відновлених й установлених рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 400/909/24. В судове засіданні позивач не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду відзив у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування свого відзиву представник відповідача зазначив про недоведений позивачем факт заподіяння моральних та фізичних страждань, а також відсутність доказів що свідчило б на заподіяння вищевказаних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача. Крім того неодноразове звернення позивача до судів з позовами про стягнення моральної шкоди з тих самих підстав та про той самий предмет та наявність рішень якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Також від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення з урахуванням відзиву. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, встановив заявлені факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі №400/909/24 позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 14.12.2023 [PERSON] . Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повторно розглянути запит на інформацію від 14.12.2023 [PERSON] та надати відповідь (повну інформацію) з урахуванням висновків суду. Рішення набрало законної сили 07.05.2024 року. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Так, згідно практики Європейського Суду з прав людини, слідує, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Аналогічний висновок міститься також в постанові ВС від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, де зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить її головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Вказано, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд зобов`язаний виходити з засад розумності та справедливості. Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача. Але позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту існування у нього емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження. На підтвердження вказаних емоцій позивачем могли б бути подані будь-які письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача та визначити розмір моральної шкоди, понеменої позивачем, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. Згідно п. 13 ч.2 ст. 3, п.13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору під час розгляду справи звільнений. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial