Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Заявник звернулась до суду із даною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнення вимог, встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2007 року по 10.04.2022 року. Свої вимоги мотивує тим, що з 2007 року заявник перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , проживали в будинку [ADDRESS] , який належить її доньці. Під час спільного проживання однією сім`єю були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного, вели спільний бюджет, вважали один одного дружиною та чоловіком. [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання. Для отримання грошових виплат за загиблого, заявниці необхідно встановити даний факт. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.03.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2024 витребувано докази. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву з підстав в ній зазначених, просив задовольнити. Уточнив, що однією сім`єю проживали по 10.04.2022 року, тобто по дату смерті [PERSON] . Повідомив, що родичів, про яких відомо, [PERSON] не має. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.. Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, надані докази, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Пункт 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до довідки Дар`ївської сільської ради від 11.05.2023 року за № 115, [PERSON] , 15.09.1965 року проживала разом із [PERSON] , [INFO] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2007 року, факт місця проживання підтверджено сусідами. З відомостей про рух коштів на рахунку [PERSON] від 23.10.2023 року вбачається, що відбувалось неодноразове перерахування коштів [PERSON] . Відповідно до довідки ВЧ [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] при виконання бойового завдання з захисту Батьківщини у зоні проведення бойових дій. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Договір позики від 17.01.2008 року укладено між [PERSON] та [PERSON] в присутності [PERSON] , ро що вказує підпис особи. Відповідно до відповіді від 27.05.2024 року за № 99/01-16 Другої Херсонської державної нотаріальної контори, спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. З інформації відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні від 10.06.2024 року за № 2064/25.9-20 - не встановлено перебування у зареєстрованому шлюбі та факт народження дітей у [PERSON] та [PERSON] у період з 2007 року по 10.04.2022 року. Щодо [PERSON] є актовий запис про реєстрацію розірвання шлюбу, складений 28.09.1992 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з 2014 року, як дружину [PERSON] , з яким проходив військову службу. Саме [PERSON] називав її дружиною, постійно про неї говорив. Свідок не здогадувався, що вони не мають зареєстрованого шлюбу. Свідку відомо, що батьки [PERSON] померли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що є братом заявниці, вона з [PERSON] проживали разом з 1999 - 2000 року як одна сім`я, вели спільне господарство, він неодноразово був у них в гостях. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю з 2000 року, спочатку на вул. Київській. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що що [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю близько 25 років, ніколи не бачив, щоб вони сперечались. Все в них було спільне. Свідок разом із ними відпочивав на морі, спілкувався з ними. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зав`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги спадкування є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Законодавчо процедура доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не регламентована, відповідно встановлення вказаного факту позасудовим шляхом неможливо, що у свою чергу створює перешкоди для оформлення спадкових прав. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю». Згідно з абзацом 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постановою Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 (за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) встановлено, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Так, заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2007 року, що ґрунтується на вищезазначених вимогах закону. Також, вищезазначеною постановою встановлено, що обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Належним чином оцінивши надані докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, суд дійшов до висновку, що факти, вказані в заяві підтверджено письмовими доказами та поясненнями свідків, доказів іншого не надано. В зв`язку з наведеним суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved