Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та просила зобов`язати [PERSON] , не перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та визначити їй способи участі у спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] [INFO] . Зокрема просить встановити наступне: - забирати дитину із дитячого садочка кожний понеділок та середу з 17.00 до 20.00 години без присутності батька; - забирати дитину із дитячого садочка кожну п`ятницю 10.00 години до 20.00 години неділі за місцем проживання матері, без присутності батька; - забирати дитину влітку протягом двох місяців для спільного відпочинку та оздоровлення; - забирати дитину взимку протягом тижня під час різдвяних та новорічних свят; - забирати дитину в день народження дитини та в день народження матері; - заборонити батькові вивозити дитину з Одеської області та за кордон без підпису матері в документах; - заборонити батькові без дозволу матері обирати для дитини навчальний заклад та спортивні секції; - зобов`язати батька у випадку захворювання дитини негайно повідомляти матір; - у випадку лікування дитини за місцем проживання зобов`язати батька надати право на відвідування дитини за місцем проживання; - зобов`язати батька негайно повідомляти орган опіки та піклування та матір про зміну місця проживання батька та дитини. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач добровільно не дає їй бачитися із сином, постійно чинить перешкоди у її спілкуванні із дитиною Відповідач вимоги позову визнав частково, а саме повністю погодився із висновком органу опіки та піклування щодо запропонованого органом порядку спілкування матері із сином. В решті вимог пояснив, що ніколи не перешкоджав позивачці бачитися із сином, не ховався від неї і не ховав сина. Позивачка завжди знала про все, що відбувається із сином, який дитячій заклад відвідує дитина, тощо. Орган опіки і піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 114) в якому зазначив, що вважає доцільним встановити [PERSON] наступний спосіб участі у особистому вихованні сина [PERSON] [INFO] , шляхом встановлення спілкування: - кожний понеділок та середу з 17 години до 20 години без присутності батька; - кожну другу та четверту п`ятницю з 17 години до 18 години неділі за місцем проживання матері дитини; - влітку протягом місяця за домовленістю між батьками дитини; - взимку протягом тижня за домовленістю між батьками дитини; - у день народження дитини з 9 години до 14 години; - у день народження матері дитини. Разом із висновком орган опіки надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] , [INFO] згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5115-1641407-2018 від 22.05.2018, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19 квітня 2018 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.2017, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1775, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] . Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2022, справа № 522/11898/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 квітня 2018 року, розірвано. Від шлюбу у сторін є малолітній син - [PERSON] , який народився [INFO] , про що 31.05.2018 складено відповідний актовий запис № 1702 Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 26.04.2021 по теперішній час. Матір`ю, [PERSON] , в інтересах малолітнього сина укладено декларацію № 0001- 7Р91-0100 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 15.09.2018 з лікарем- педіатром КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» Одеської міської ради - [PERSON] . Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 16.11.2023 здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , обстежено умови проживання, про що складено відповідний акт. З`ясовано, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , в квартирі зроблено ремонт, для дитини передбачено окреме ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, наявні іграшки та книжки. Батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 10 березня 2004 року), відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/008958856 від 02.11.2023, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї № ПО від 23.02.2023, виданою ЖБК «Іллічівський- 34», [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання разом із сім`єю: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спеціалістами Служби 08.11.2023 здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , обстежено умови проживання та складено відповідний акт. Встановлено, що [PERSON] , проживає з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , та своїми батьками. Для дитини передбачена окрема мебльована кімната, створені належні умови для проживання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської (нині -Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради від 12.04.2023 № 01-05-3/138 вх, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської (нині - Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Суворовської (нині - Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] . Згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 06.11.2023 року, справа № 523/15369/22 за апеляційною скаргою [PERSON] , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 травня 2023 року за позовом [PERSON] , до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання з батьком, апеляційну скаргу [PERSON] , залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси про визначення місця проживання дитини з батьком від 22 травня 2023 року залишено без змін. За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 03.10.2023 №04/01- 3308, 27.09.2023 фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Приморському районі здійснено вихід для проведення оцінки потреб сім`ї/особи матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт оцінки потреб сім`ї/особи № 462/108С/1.39. Фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі 28.09.2023 здійснено вихід з метою проведення оцінки потреб сім`ї/особи батька, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт оцінки потреб сім`ї/особи № 869/1.3. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 11.01.2024 № 1) орган опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним визначити способи участі матері, [PERSON] , у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення спілкування: - кожний понеділок та середу з 17 год., до 20 год., без присутності батька дитини; - кожну II та IV п`ятницю з 17 год., до 18 год. неділі за місцем проживання матері дитини; - влітку протягом місяця за домовленістю між батьками дитини; - взимку протягом тижня за домовленістю між батьками дитини; - у день народження дитини з 9 години до 14 години; - у день народження матері дитини. В силу ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Ухвалюючи рішення у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09), ЄСПЛ указав на те, що Суд нагадує, що хоча первинною метою\~статті 8\~Конвенції є\~захист особи\~від свавільного\~втручання органів\~державної влади,\~додатково існують\~позитивні зобов`язання,\~невід`ємні від\~реальної «поваги»\~до приватного\~та сімейного\~життя.\~У зв`язку\~з основною\~гарантією права\~взаємного використання\~батьками та\~дитиною присутності\~один одного\~Суд неодноразово\~встановлював,\~що стаття\~8\~Конвенції включає\~як право\~батьків на\~вжиття заходів\~для повернення\~дитини,\~так і\~обов`язок національних\~органів влади\~вживати такі\~заходи (див.,\~серед інших\~джерел,\~рішення у\~справі «Ігнакколо-Зеніде\~проти Румунії»\~(Ignaccolo-Zenide\~v,\~Romania),\~заява №\~31679/96,\~п.\~94,\~ЄСПЛ 2000-І).\~Зазначене застосовується\~в тому\~числі у\~справах,\~у яких\~між батьками\~та іншими\~членами сім`ї\~дитини виникає\~спір щодо\~спілкування з\~дитиною та\~її проживання\~(див.\~рішення у\~справі «Хокканен\~проти Фінляндії»\~(Hokkanen\~v.\~Finland),\~від 23\~вересня 1994\~року,\~п.\~55,\~Series\~А №\~299,\~та у\~справі «Фуска\~проти Румунії»\~(),\~заява №\~34630/07,\~п.\~34,\~від 13\~липня 2010\~року)\~(п.78\~рішення). Обов`язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи. (п.79 рішення). З огляду на ситуацію на той час органи влади очевидно були зобов`язані зробити спробу врегулювати питання доступу заявника до його дитини та допомогти йому домогтися реального здійснення його батьківських прав. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі [PERSON] , зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за\~статтею 8\~Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України»\~(Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі займаючись лише своїми проблема забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. При таких обставинах, враховуючи тривалість побачень матері з дитиною, а закон передбачає періодичні побачення, а не проживання, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовані, не суперечать вимогам Закону та підлягають задоволенню частково, оскільки вказані зустрічі і спілкування, на погляд суду, мають відбуватися за умови добровільного волевиявлення дитини на таке спілкування. При встановленні згаданого графіку суд зауважує, що у всякому випадку спілкування матері і сина у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дитини, порозумінні та взаємних поступках батьків, здійснюватися без примушування дитини. За таких підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням найвищих інтересів дитини, і лише в другу чергу з урахуванням прав та інтересів батьків. Отже, з урахуванням приписів ст.160 СК України, які суд вважає за необхідне застосувати і до виниклих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність врахувати порядок визначений органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, як такий, що найбільше відповідає саме інтересам дитини. В частині вимог [PERSON] , а саме - заборонити батькові вивозити дитину з Одеської області та за кордон без підпису матері в документах;- заборонити батькові без дозволу матері обирати для дитини навчальний заклад та спортивні секції;- зобов`язати батька у випадку захворювання дитини негайно повідомляти матір;- у випадку лікування дитини за місцем проживання зобов`язати батька надати право на відвідування дитини за місцем проживання;- зобов`язати батька негайно повідомляти орган опіки та піклування та матір про зміну місця проживання батька та дитини, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі вимоги суперечать закону, порушують права батька, не містять вимог щодо інтересів самої дитини, та не відповідають законній меті визначеній статтею 157 СК України, і не стосується питань щодо виховання дитини та спілкування із нею. На підставі ст.ст. 159, 257, 258, 263 СК України,

Outcome: partial