Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

29.05.2024 позивачка через адвоката Могілевець О.С. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03.06.2024 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 12.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.07.2024. 31.07.2024 розгляд справи відкладено на 15.08.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 15.08.2024 учасники справи не з`явилися, позивачка та представниця позивачки у письмових заявах просили справу розглядати без їхньої участі, позивачка дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. За згодою представниці позивачки суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, показання свідка, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є власницею 4/9 частин квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.01.2024, витягом з Державного реєстру речових прав від 29.01.2024 № 363593742, а також договором дарування від 24.04.2024, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М., зареєстрованим у реєстрі за № 649, та витягом з Державного реєстру речових прав від 22.05.2024 № 379743547 (а.с. 19-23). Із довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 24.04.2024 № 3016, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, убачається, що станом на 23.04.2024 у квартирі [ADDRESS] , окрім позивачки, зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.2020 № 750/2791/20 встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Позивачка зазначила, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2020 року, але зареєстрований, що перешкоджає їй розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Згідно довідки про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.05.2024 № 2-290/05/24, виданої виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до акта КП «Деснянське» Чернігівської міської ради про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.05.2024, фактично за місцем реєстрації не проживає з 16.01.2020 і по теперішній час (а.с. 28). Дана обставина знайшла своє підтвердження у показаннях допитаного у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частинами першою, другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, враховуючи, що позивачкою доведено факт припинення права власності у відповідача на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також те, що відповідач протягом останніх чотирьох років не проживає у спірній квартирі та самостійно не знявся з реєстраційного обліку, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved