Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище вказаною заявою згідно з якою просила ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної дитини сторін. У обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну доньку. Наразі, сторони проживають окремо і відповідач не надає заявниці у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. За вказаних обставин, позивачка просить позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 всіх видів доходів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. 12 червня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] як представника [PERSON] за довіреністю від 22 жовтня 2021 року про визнання цього позову. Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначене клопотання оскільки за правилами ч. 2 ст. 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя. Так, [PERSON] у цій справі є позивачкою, що, у свою чергу, унеможливлює її приймати участь в справі в якості представника відповідача, а тому подання вищевказаного клопотання заявницею в інтересах [PERSON] суперечить нормам процесуального законодавства і з цих підстав не приймається судом до уваги. Водночас, 14 червня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] про визнання позову. Однак, суд критично розцінює зазначене клопотання з огляду на вищевказану поведінку позивачки. Саме такий перебіг фактичних обставин викликає у суду обґрунтовані підозри відносно авторства зазначеного клопотання, а тому суд вважає за необхідне не приймати таке клопотання до уваги при вирішенні цього спору. Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про наявність зазначеного судового провадження та відсутність відзиву [PERSON] суд вирішив здійснювати розгляд зазначеної цивільної справи у заочному порядку, що узгоджується із положеннями ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання, отримували коди платників податків. Позивачка звільнена від сплати судового збору в межах цього провадження на підставі закону. 21 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. [INFO] народилася [PERSON] батьком якої є відповідач, а матір`ю - позивачка. Правовідносини між сторонам врегульовані наступними положеннями законодавства України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Так, освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільної дитини. Водночас, суд зауважує, що законодавством України передбачений мінімальний розмір частки аліментів на одну дитину, що становить одну чверть від доходу платника аліментів. Враховуючи наведене, а також з огляду на відсутність будь-яких обґрунтувань та доказів сторони позивача щодо підтвердження обставин необхідності визначення розміру аліментів в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які стягуватимуться з [PERSON] на підставі цього рішення на утримання спільної доньки сторін у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений розмір аліментів, на переконання суду, буде достатніми для майнового забезпечення дитини зі сторони батька та зможе забезпечити рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial