Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1246-2039 від 27.07.2023 року у розмірі 100 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (creditkasa.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення. Так, 27.07.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1246-2039. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A6331 для підписання Кредитного договору №1246-2039 від 27.07.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 18 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 21 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Також Додатковою угодою_№ 1 від 30.07.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1246-2039 від 27.07.2023 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1000,00 грн., також Додатковою угодою_№ 2 від 30.07.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1246-2039 від 27.07.2023 року було надано додаткові кошти у кредит у сумі 1000,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди № 1. У порушення умов кредитного договору, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 07.02.2024 року загальний розмір\~заборгованості Відповідача\~за Кредитним\~договором становить 121 100, 00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 20 000, 00 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 101 100, 00 гривень. Разом з тим, позивач зазначає, що Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг позивача, а саме - часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 21 100, 00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 100 000,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, Кредитодавець просить суд стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину у розмірі 100 000,00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 20 000,00 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 80 000,00 грн. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. 25\~червня 2024\~року представником\~відповідача [PERSON] \~-\~адвокатом Лисенко\~А.О.\~подано відзив\~на позовну\~заяву в\~якому заперечувала\~проти позову та просила відмовити ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що позовна заява не аргументована належними та допустимими доказами, оскільки якщо кредитний договір укладено у відповідності до Закону України Про електронну комерцію, то позивачу слід було надати до суду електронні докази, які підтверджують факт підписання Кредитних договорів та доказів дотримання послідовності при укладенні Кредитного договору, яка передбачена Законом України Про електронну комерцію. При цьому, до суду не надано належного оригіналу цього договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме відповідачем. Також матеріали справи не містять доказів належної ідентифікації відповідача, як підписанта кредитного договору. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів видачі кредитних коштів, так само як і виписки по рахунку кредитодавця. Також представник зазначає, що позивачем було нараховано надмірну суму процентів, яка суперечить нормам чинного законодавства та умовам договору, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подано клопотання в якому просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Лисенко Андрій Олександрович в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 27.07.2023\~року між\~ТОВ «Укр\~Кредит Фінанс»\~та [PERSON] \~за допомогою\~веб-сайту\~(creditkasa.ua),\~який є\~сукупністю інформаційних\~та телекомунікаційних\~систем ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» було\~укладено електронний\~Договір про\~відкриття кредитної\~лінії №\~1246-2039,\~відповідно до\~умов якого\~відповідач отримав\~кредит у\~розмірі 18\~000,00\~грн.\~шляхом безготівкового\~переказу грошової\~суми на\~банківський рахунок\~позичальника зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом в\~розмірі 3,00%\~на залишок\~неповерненої суми\~кредиту за\~кожен день\~користування кредитом,\~починаючи з\~дня видачі\~кредиту до\~дати фактичного\~повернення всієї\~суми кредиту,\~строком на\~300\~календарних днів,\~базовий період\~-\~21\~днів. Додатковою угодою_№ 1 від 30.07.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1246-2039 від 27.07.2023 року надано додаткові кошти у кредит у сумі 1000,00 грн., також Додатковою угодою_№ 2 від 30.07.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1246-2039 від 27.07.2023 року було надано додаткові кошти у кредит у сумі 1000,00 грн. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.4.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Згідно з\~розрахунком заборгованості,\~доданим до\~позовної заяви,\~заборгованість відповідача\~за кредитним\~договором № 1246-2039 від 27.07.2023\~року станом на 07.02.2024 року, становить в розмірі 121 100, 00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 20 000, 00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 101 100, 00 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунок заборгованості, проте які данні використовувались при складенні даного розрахунку позивачу невідомо. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Так, у договорі не зазначені банківські реквізити, за якими [PERSON] мають бути перераховані кредитні кошти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Матеріали справи не містять і доказів того, що кредитодавцем виконані умови кредитного договору № 1246-2039\~від 27.07.2023\~року та надано позичальнику [PERSON] кредит, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок або картку перераховувались кредитні кошти та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що право попередником позивача на користь відповідача були перераховані кошти. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1246-2039 від 27.07.2023 року, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, отже судовий збір та судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed