Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Представник позивача Чурсова В.О. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про знаття арешту з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] , помер [INFO] , після чого відкрилася спадщина на належну померлому житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем майна померлого є [PERSON] . Згідно наявних офіційних даних із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у реєстрі за майном померлого [INFO] [PERSON] , зареєстровано обтяження за № 9943026 у виді арешту нерухомого майна. Вказане обтяження було зареєстровано на підставі постанови гол. державного виконавця Боржемського С.І. Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника АА 632409 від 26.05.2010 року. Згідно листів № 93277 від 08.09.2023 року та № 159708 від 21.12.2023 року Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) вбачається, що ідентифікувати номер виконавчого провадження та номер виконавчого документа на підставі чого був накладений арешт на майно [PERSON] не є можливим. Станом на сьогоднішній день вказане виконавче провадження є знищеним у зв`язку із закінченням 3 річного терміну зберігання архівних виконавчих проваджень. А тому, [PERSON] задля вирішення питання про зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Оскільки, станом на сьогоднішній день позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права за померлим [PERSON] через існування зазначеної вище заборони на відчуження спадкового майна, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зобов`язати Суворовський ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , який було накладено на підставі постанови Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника АА 632409 від 26.05.2010 року. Суд констатує, що в ході розгляду даної справи представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , накладеного на підставі постанови гол. державного виконавця Боржемського С.І. Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника АА 632409 від 26.05.2010 року, а також та скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 9943026, зареєстрований 16.06.2010 року Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА 632409 від 26.05.2010. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 10.05.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.10.2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну померлому житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем майна померлого є [PERSON] . Згідно наявних офіційних даних із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у реєстрі за майном померлого [INFO] [PERSON] , зареєстровано обтяження за № 9943026 у виді арешту нерухомого майна. Вказане обтяження було зареєстровано на підставі постанови гол. державного виконавця Боржемського С.І. Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника АА 632409 від 26.05.2010 року. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 376117109 від 26.04.2024 року Таким чином, станом на сьогоднішній день позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права через існування зазначеної вище постанови про накладення арешту на майно боржника. 30.08.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Суворовського відділу ДВС у м. Одесі із заявою про зняття арешту з майна боржника. Листами № 93277 від 08.09.2023 року та № 159708 від 21.12.2023 року Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) надано відповідь, що ідентифікувати номер виконавчого провадження та номер виконавчого документа на підставі чого був накладений арешт на майно [PERSON] не є можливим. Станом на сьогоднішній день вказане виконавче провадження є знищеним у зв`язку із закінченням 3 річного терміну зберігання архівних виконавчих проваджень. А тому, [PERSON] задля вирішення питання про зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, суд констатує, що позивачка [PERSON] в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку, захистити своє порушене право не може. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] має намір оформити свої права на спадщину за померлим [PERSON] , проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно зі ст. 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право позивачки на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі та

Outcome: approved