Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що відповідно до погосподарських книг Красилівської сільської ради за 1986 1990, 1991 - 1995 роки та довідки Ставищенської селищної ради №41 від 19.02.2024 року, житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членами: його дружина [PERSON] і діти [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] остаточно вибула з двору в 28.02.2006 року, [PERSON] остаточно вибув з двору в 03.03.2010 року. Жоден з них після вибуття із вказаного двору не звертався за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і в силу строку позовної давності визначеного в ст. 257 ЦК України втратили право на її витребування. [INFO] помер [PERSON] .. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадщину не прийняли. 13.02.2024 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 0,2500 га. 13.02.2024 року вона звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що складається з житлового будинку в [ADDRESS] . Державний нотаріус Ставищенської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивач просить визнати за нею власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на житлового будинку та в порядку визначення частки в майні колгоспного двору на житлового будинку, а всього право власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач до суду подала заяву, де зазначили про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Ставищенської селищної\~радив судове засідання не прибув, до суду селищна рада подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника за наявними матеріалами, позовні вимоги визнано. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Встановлено, що відповідно до погосподарських книг Красилівської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки (а. с. 7-14) та довідки Ставищенської селищної ради №41 від 19.02.2024 року (а. с. 15), житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членами: його дружина [PERSON] , і діти [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] вибула з двору в 28.02.2006 року, [PERSON] остаточно вибув з двору в 03.03.2010 року, що підтверджується довідкою Ставищенської селищної ради №119 від 13.05.2024 року (а. с. 17). 17 липня 2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район був ліквідований, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району Київської області. Із матеріалів спадкової справи (а. с. 51-79) встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємицею за законом першої черги є його дружина [PERSON] , яка із заявою про прийняття спадщини звернулась до Ставищенської державної нотаріальної контори та відповідно даною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 210/2023. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадщину не прийняли. 13.02.2024 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що складається із чотирьох земельних ділянок та автомобіля. 13.02.2024 року позивач звернулася із заявою до нотаріуса про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що складається з житлового будинку в [ADDRESS] та повідомила, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, право власності за спадкодавцем на вказане майно не зареєстроване. Державний нотаріус Ставищенської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа (а. с. 27). Як видно з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А» загальною площею 112,5 м2, житловою площею 63,8 м2 з прибудовою літер «а» та прибудовою літер «а1»; літня кухня літер «Б» з прибудовою літер «б»; сарай літер «В»; гараж літер «в»; сарай літер «Г»; погріб з шийкою літер «Д»; вбиральня літер «Ж»; сарай тимчасовий літер «З»; колодязь №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3 (а. с. 24-26). Ринкова вартість будинку становить 270 000 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість майна (а. с. 23). Реєстрація права власності на спірний житловий будинок до 01.01.2013 року не проводилась (а. с. 21). Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК України (2003 року). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, Статтею 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України Про власність за життя набув право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього, а позивач в свою чергу набула право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved