Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість по оплаті комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 35\~601, 91 грн. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.06.2023 року та ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07.09.2023 року розірвано договір довічного утримання від 19.05.2020 року №1143-1144 між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] набув права власності на зазначену вище квартиру. Договір розірвано з підстав невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, а саме: сплати всіх комунальних платежів за квартиру. [INFO] [PERSON] померла, позивач прийняв спадщину. Згідно з довідкою з ТзОВ «Місцевий обчислювальний центр», за листопад 2023 року за адресою: [ADDRESS] , рахується заборгованість по оплаті комунальних послуг на загальну суму 35\~601, 91 грн. Позивач зазначає, оскільки він прийняв спадщину, до нього разом із правами переходять усі обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 31.01.2024 року. 01.02.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 21.02.2024 року ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву не подавав, 19.03.2024 року представником відповідача адвокатом Матвіюк Н.Р. надіслано додаткові пояснення, згідно з якими вона зазначає, що позивач не є стороною договору довічного утримання, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] не довів свого права на спадкування вказаного майна. Крім цього, [PERSON] померла після набрання рішенням законної сили про розірвання договору довічного утримання та за життя не зверталася із вимогами щодо сплати заборгованості комунальних послуг. Також [PERSON] є власником квартири відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право позивача може бути реалізоване на набуття права власності на спадкове майно не раніше як 06.04.2024 року шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину, яке видається нотаріусом після закінчення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини. Оскільки станом на 19.03.2024 року у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину, позовні вимоги позивача є передчасними, тому позов не підлягає задоволенню. Крім того зазначила, що договір довічного утримання розірваний рішенням суду 08.06.2023 року, відтак обов`язок щодо сплати комунальних платежів припинив свою дію, тому заборгованість не може тривати до листопада 2023 року включно. 27.03.2024 року представником відповідача надіслано до суду додаткові пояснення, згідно з якими вважає подання позивачем додаткових доказів по справі є порушенням ч.2 ст. 83 ЦПК України, оскільки позовна заява подана з проханням відкрити спрощене позовне провадження, а тому відсутні поважні причини неможливості подання таких доказів разом із позовною заявою. Також зазначає, що розмір заборгованості є невизначеним та не доведений належними та допустимими доказами, оскільки позивачем подано довідку датовану листопадом 2023 року без зазначення конкретних сум за визначені періоди часу. Позиція учасників провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених в ньому. Водночас просив задовольнити позов в уточненому розмірі, зокрема 36\~411, 56 грн. (а.с. 168) за період з 01.06.2020 року по [INFO] (дата смерті спадкодавиці [PERSON] ). Ця сума складається із заборгованості по сплаті комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , коли власником, відповідно до договору довічного утримання від 19.05.2020 року був [PERSON] , а також суми сплати за комунальними послугами самої спадкодавиці [PERSON] , яку вона була змушена сплачувати, оскільки [PERSON] не виконував свого обов`язку як власника майна, а саме: сплачувати такі послуги. Зазначену суму і період обумовлює тим, що у зв`язку із вимогами комунальних служб про погашення заборгованості по оплаті комунальних платежів, спадкодавиця [PERSON] самостійно сплатила на своє ім`я усі комунальні платежі за червень 2020 року на суму 1364,00 грн., за серпень 2020 року 1150,00 грн., за вересень 689,00 грн., за жовтень 2020 року 1029,00 грн. Зазначив, що він особисто сплачував усі зазначені суми, оскільки спадкодавця фізично, за станом здоров`я не могла здійснювати оплати, а передавала йому кошти до сплати. Оскільки він з 23.05.2024 року набув статусу власника майна - на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, то вважає, що має право вимоги на стягнення заборгованості за комунальні послуги від [PERSON] . Зазначена заборгованість існує і на тепер, оскільки він особисто її також не сплачував. Представник позивача\~ - [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав повністю в уточненому розмірі та в уточнений період заборгованості, просив позов задовольнити. Також зазначив, що твердження представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин - безпідставні, оскільки вони подали позовну заяву у строк Представник відповідача адвокат Матвіюк Н.Р. позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити, оскільки в квитанціях про сплату комунальних послуг за період коли [PERSON] був власником квартири за адресою: [ADDRESS] , у квитанціях про оплату послуг відсутні дані про особу, яка сплачувала такі послуги. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що саме [PERSON] були сплачені такі послуги. Крім того просила застосувати до спірних правовідносин ст. 257 ЦК України, яка регулює строк позовну давність, оскільки такий строк стороною позивача був пропущений. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до таких висновків. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2023 року у справі №161/13112/22 розірвано договір довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 19.05.2020 року, Р№№ [NUMBER] , 1144, та припинено право власності на ім`я [PERSON] з набуттям права власності на ім`я [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Цим рішенням, яке набрало законної сили 11.07.2023 року, встановлено, що у споживачів за адресою: [ADDRESS] , станом на кінець 2021 року виникла заборгованість по оплаті комунальних платежів (а. с. 10 14). З квитанції про оплату комунальних платежів від 15.07.2020 року встановлено, що за червень 2020 року від імені [PERSON] сплачено комунальні платежі на суму 1431,00 грн (а. с. 58, 59). З інформації по оплаті за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за листопад 2023 року наявна заборгованість на загальну суму 35\~601, 91 грн (а.с. 24). З матеріалів справи та з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавиця [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », тому наявні розбіжності у прізвищі спадкодавиці на момент укладення договору довічного утримання та момент його розірвання в судовому порядку. Згідно з копією судового наказу від 13.07.2023 року у справі № 161/11662/23 стягнуто з боржника [PERSON] на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 16\~410,00 грн. (а. с. 60). Розрахунок заборгованості подано за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року (а. с. 63 66). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2023 року у справі № 161/11662/23, задоволено заяву [PERSON] про скасування судового наказу від 13.07.2023 року, оскільки у зазначений у наказі період власником квартири був [PERSON] , тому обов`язки зі сплати комунальних платежів покладено на нього (а. с. 117). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2023 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). За життя спадкодавця склала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру за адресою: [ADDRESS] , позивачу (а. с. 109). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Т.І. Зубенко від 16.11.2023 року та копій Витягів зі спадкового реєстру вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 112 114). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом встановлено, що [PERSON] набув права власності на спадкову квартиру після смерті [PERSON] (а. с. 106). На підставі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] було зареєстровано право власності на спадкову квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 107 107). Правове обґрунтування позовних вимог. Відповідно до\~ст.1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1 ч.1, ч.2\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями\~526,\~530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої\~статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач\~це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Вимоги п.2 ч.1\~ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлюють право споживача на одержання без додаткової оплати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості, а згідно абз.5 ч.2 ст.7 Закону\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статей 66, 67, 162 Житлового кодексу України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтями 20,21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки як споживача так і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема обов`язком споживача є укладення договору надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідальної якості із законодавством та умовами договору. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виникло зобов`язання з оплати комунальних послуг з часу набуття права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , тобто з моменту початку користування такими послугами, зокрема, за період з 19.05.2020 року по 08.06.2023 року споживачем був [PERSON] , з 09.06.2023 року по [INFO] [PERSON] , з 06.10.2024 року по нині [PERSON] . При цьому, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Судом встановлено, що в період, коли [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , наявна прострочена заборгованість з оплати комунальних послуг. При цьому суд враховує ту обставину, що права власності на вказану вище квартиру позивач набув 06.10.2023 року (з часу відкриття спадщини). Тому, права та обов`язки як споживача та отримувача житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , у нього виникло з моменту набуття права власності на житло. Згідно з ч.1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів. Отже, сторонами у правовідносинах, що виникають у процесі надання комунальних послуг є споживач, який отримує відповідний вид послуги та сплачує за неї грошові кошти, та виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Таким чином, померла [PERSON] , відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] у періоди користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , були споживачами у правовідносинах, що виникають у процесі надання комунальних послуг. Відповідно право вимоги за прострочену заборгованість з оплати комунальних послуг із споживачів має суб`єкт господарювання, визначений у ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що надає конкретну комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а не кожен наступний власник до попереднього. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу з 06.10.2023 року з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину, набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того, чи отримав він свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому, що узгоджується з нормами відповідно до ст.1218\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно. Згідно зі\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 3 ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1ст.525\~ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім цього судом встановлено, що прострочена заборгованість з оплати комунальних платежів наявна по тепер, що підтвердив в судовому засіданні позивач. Доказів сплати позивачем заборгованості за періоди володіння та користування квартирою [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Таким чином судом не здобуто доказів порушення права [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном, та користування житлово-комунальними послугами. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі ч.1-2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. З урахуванням усіх фактичних обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що оскільки [PERSON] не є виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому не є суб`єктом звернення до суду з позовом про стягнення з боржника суми боргу\~за житлово-комунальні послуги. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати комунальних послуг є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed