Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2015 між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого, в свою чергу, є АТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. На підставі чого банком було видано картку «Універсальна». Відповідачем за період з 01.05.2020 по 01.01.2021 було списано з рахунку позивача грошові кошти у загальному розмірі 13897,52 грн. Разом з цим, згідно з роздруківками щодо руху коштів на рахунку, позивачем були здійснені погашення за користування кредитними коштами з картки «Універсальна» у розмірі 51191,00 грн. як погашення тіла кредиту, а також щомісячно стягувались обов`язкові платежі, з яких банком відповідно списувалися відсотки за користування кредитним лімітом. Проте, будь-яких кредитних договорів з відповідачем позивачем ніколи не укладалось, тому вважає, що банком безпідставно щомісячно здійснювались вищенаведені списання коштів. Ухвалою судді від 28.04.2023 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.05.2023 від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Рожко С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог , оскільки позивачем у даній справі не надано доказів про порушення її права та інтересів з боку відповідача АТ КБ «Приватбанк», а відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав. Зокрема, відповідно до виписки про рух грошових коштів по картці № [NUMBER] станом на 01.05.2020 баланс рахунку становив від`ємне значення: - 36613,28 грн. За період з 01.05.2020 по 01.01.2021 з картки було здійснено витрат за рахунок кредитних коштів на суму 30291,56 грн. Надходження за вказаний період становили 66905,74 грн. Отже, залишок власних коштів позивачки станом на 01.01.2021 складав 0,9 грн. Також просив звернути увагу на те, що позивачка просить повернути їй безпідставно списані кошти, які були нараховані та відображені банком як проценти за користування кредитом. Відображення у виписці деталі операції «Списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,4 відсотка нараховано _______UAH» є суто операцією бухгалтерського обліку нарахованих процентів. Вказані списання не проводилися за рахунок позивачки, а отже не можуть бути їй повернуті, оскільки їй не належать. Крім того, позивачка не заявляє вимог про визнання дій банку неправомірними, а також простить зобов`язати банк перерахувати безпідставно списані кошти на рахунок інший ніж той по якому відбувалися відповідні операції та була надана виписка. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Хитрова Л.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 04.11.2015 між позивачем та закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого, в свою чергу, є АТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. На підставі чого банком було видано картку «Універсальна». Відповідачем за період з 01.05.2020 по 01.01.2021 було списано з рахунку позивача грошові кошти у загальному розмірі 13897,52 грн., у такі періоди: - 01.05.2020 у розмірі 1222,05 грн. (категорія - % за кредит, опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.06.2020 у розмірі 1353,82 грн. (категорія - % за кредит, опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.07.2020 у розмірі 1521,14 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.08.2020 у розмірі 1681,91 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.09.2020 у розмірі 1691,95 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.10.2020 у розмірі 1669,02 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.11.2020 у розмірі 1731,16 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.12.2020 у розмірі 1684,50 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту); - 01.01.2021 у розмірі 1341,97 грн. (опис операції - списання відсотків за використання кредитного ліміту). Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною другої означеної статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15). Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що предметом даного позову стало вчинення АТ КБ «Приватбанк» аналогічних до розглянутих у справі №757/16999/20-ц списань грошових коштів з її банківського рахунку, але за інший період. Крім того позивачка зазначає, що ніколи укладала будь-яких кредитних договорів з відповідачем. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих грошових коштів в сумі 13897,52 грн. у якості письмових доказів позивачем додано копії: паспорту позивача, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2021, виписки з картки - рахунку від 22.04.2023 № 3TAVVE2FHTL964JC, відповіді банку на заяву № 15771724 від 21.04.2023. Відповідно до виписки про рух грошових коштів по картці № [NUMBER] станом на 01.05.2020 баланс рахунку становив від`ємне значення: - 36613,28 грн. За період з 01.05.2020 по 01.01.2021 з картки було здійснено витрат за рахунок кредитних коштів на суму 30291,56 грн. Надходження за вказаний період становили 66905,74 грн. Баланс на кінець періоду: 0,90 грн. Ч. 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач не надала належних та допустимих доказів безпідставності списання грошових коштів АТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку [PERSON] . Крім того, позивачем не було заявлено вимог про визнання дій банку неправомірними чи про оскарження кредитного договору на підставі якого з її рахунку відбуваються списання грошових коштів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, з урахуванням принципу диспозитивності, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed