Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Волошину І.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України про встановлення факту ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої особи за її життя. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] є батьками загиблого [INFO] у період дії воєнного стану солдата [PERSON] . Солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] у селі Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, матері (позивачу) та дружині загиблого [INFO] солдата [PERSON] призначено одноразову грошову допомогу (засідання комісії від 10 листопада 2023 року №344/168). Також, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, батьку (відповідачу) загиблого [INFO] солдата [PERSON] призначено одноразову грошову допомогу (засідання комісії від 09 лютого 2024 року №23/168). Законом 33515-ІХ від 09.12.2023 року внесено зміни, відповідно до яких у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Позивач вважає, що є підстави для припинення виплати відповідачу [PERSON] одноразової грошової допомоги, оскільки він ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина. Зокрема, вказує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 02 листопада 1980 року, шлюб розірвано 10 лютого 1986 року. На час розірвання шлюбу їхній дитині - [PERSON] було 4 роки, хоча відповідач не проживав фактично з позивачем однією сім`єю з жовтня 1981 року. У 1982 році рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , однак відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, мав заборгованість по аліментах. Вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 березня 1995 року його було засуджено за ст. 144 КК України 1960 року (Ухилення від сплати аліментів на утримання дітей). Зі змісту вироку вбачається, що суд установив, що [PERSON] , будучи зобов`язаним до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина на протязі 1994-1995 років злісно ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого за ним утворилася заборгованість станом на 18 січня 1995 року в сумі 1300000 карбованців. Постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 1995 року [PERSON] замінено не відбутий строк чотири місяці виправних робіт покаранням у виді позбавлення волі строком на чотири місяці. Окрім того, позивач вказує, що вона з малолітнім сином [PERSON] з жовтня 1981 року проживала у селі Бабино в будинку своєї матері, її чоловік (відповідач) з ними не проживав і участі у вихованні сина не приймав, тобто, відповідач практично з самого народження сина проживав окремо та не приймав участі у його вихованні та утриманні. Оскільки підставою для припинення виплати одноразової грошової допомоги є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, позивач звертається до суду із даною позовною заявою у позовному провадженні у зв`язку з існуванням між сторонами спору про право на виплату грошової допомоги. Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Яцишин А.О. направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , а тому відповідно до вимог ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має можливість реалізації своїх прав на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сім у зв`язку із загибеллю сина - військовослужбовця. Згідно п. 2 ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився в друге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Представник відповідача також вказує у відзиві, що виплата зазначеної допомоги батькам загиблого (померлого) військовослужбовця не ставиться у залежність від неналежного виконання ними батьківських обов`язків, а пов`язується з наявністю у них можливості мати та набувати права, засновані на спорідненості з дитиною, відсутністю відмови від отримання одноразової грошової допомоги та з поданням документів, передбачених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги та у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані н навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975. Також представник відповідача зазначає, що норма законодавства, на яку посилається позивач у позові, як на підставу позову - не регулює спірні правовідносини. На час виникнення спірних правовідносин [INFO] - смерть [PERSON] не існувало такої підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Статтю 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено Законом №3515 ІХ від 09 грудня 2023 року, тобто вже після смерті сина позивача та відповідача, який загинув [INFO] . Відповідач [PERSON] заперечує факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина за життя, не був позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , тому має право на реалізацію своїх прав на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку загибеллю сина військовослужбовця, відтак просить у задоволенні позову відмовити. 27 травня 2024 року представник позивача - адвокат Волошина І.В. подала суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що Законом №3515 ІХ від 09 грудня 2023 року у ст. 16-4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» законодавцем закріплено припинення виплати одноразової грошової допомоги особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Також вказує, що відповідачем не наданого жодного доказу в обґрунтування заперечення факту його ухилення від виконання обов`язків щодо утримання сина за життя, не спростовано докази позивача, тому просить задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. 31 травня 2024 року представником відповідача направлено до суду заперечення на відповідь на відзив, зі змісту якого просить відмовити у позові. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року прийнято заяву представника позивача про зміну підстав позову в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року судом залучено до участі в даній справі третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , підготовче засідання відкладено. Ухвалою від 19 червня 2024 року судом підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представник - адвокат Волошина І.В., заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Яцишин А.О. в судовому засіданні заперечили відносно задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову повністю. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] , пояснивши суду, що є дружиною загиблого солдата [PERSON] з 2022 року, а з 2018 року вони зустрічались, після чого чоловік познайомив її з матір`ю та вітчимом, а з батьком він не спілкувався і не підтримував жодних стосунків, не розповідав, щоб батько йому допомагав, тому вважає вимоги позивача підставними. Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень чи заяв до суду не подавав. Суд, заслухавши доводи учасників справи та розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с.Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 2023 року Старосинявським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). (а.с.13) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1995 року [PERSON] , народився [INFO] в смт Стара Синява Старосинявського району Хмельницької області, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.23) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 лютого 1986 року, про що складено актовий запис №2, [PERSON] після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 25.07.2023 року [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00006490871 від 23 листопада 2010 року. (а.с.24,25) На час смерті загиблий солдат [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , який зареєстровано 08 жовтня 2022 року Летичівським відділом РАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та видано свідоцтва [NUMBER] (а.с.159) Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №344/168 від 10 листопада 2023 року) відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 призначено одноразову грошову допомогу матері та дружині загиблого [INFO] у період дії воєнного стану солдата [PERSON] ( [INFO] ) в розмірі 2/3 частини 15000000 грн в сумі 10000000 грн у рівних частках кожній. (а.с.18-19) Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №23/168 від 09 лютого 2024 року) відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 призначено одноразову грошову допомогу батьку загиблого [INFO] у період дії воєнного стану солдата [PERSON] ([INFO]) в розмірі 1/3 частини 15000000 грн в сумі 5000000 грн. (а.с.29) Згідно довідки Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №84 від 31 липня 2023 року [PERSON] , 1962 року народження, проживала без реєстрації з жовтня 1981 року по серпень 1986 року в с. Бабино в будинку матері [PERSON] , разом з нею проживав син [PERSON] , [INFO] , її чоловік [PERSON] , 1958 року народження, з ними не проживав, участі у вихованні сина [PERSON] не приймав (а.с.20). Рішенням Старосинявського районного народного суду від 16 березня 1982 року вирішено стягувати з [PERSON] , 1958 року народження, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частки з всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів проводити з 18 лютого 1982 року. (а.с.125) Вироком Старосинявського районного суду від 03 березня 1995 року [PERSON] було засуджено за ст. 114 КК України до 6 місяців виправних робіт, що визначаються органами, які відають застосуванням виправних робіт в районі проживання засудженого, з утриманням із заробітку 20% в прибуток держави. (а.с.14-15) Стаття 114 КК України в редакції від 28.12.1960 року - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду або постановою народного судді коштів на утримування дітей (аліментів), а так само злісне ухилення батьків від утримування неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні. 10 жовтня 1995 року постановою Старосинявського районного суду замінено [PERSON] невідбутий строк 4 місяці виправних робіт покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 4 місяці в виправно-трудовій колонії загального режиму. (а.с.16-17) Відповідно архівної довідки комунального підприємства «Трудовий архів» Старосинявської селищної ради від 28 травня 2024 року [PERSON] працював у колгоспі «Здобуток Жовтня» смт Стара Синява Хмельницької області з 1973 року по 1992 рік, в даній довідці міститься примітка, згідно якої з 23 липня 1987 року по 22 липня 1988 року [PERSON] відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі. (а.с.124) Вироком Старосинявського райсуду від 09 липня 1987 року [PERSON] засуджено за ст. 215-1 ч.1 КК УССР (керування транспортними засобами стані сп`яніння особою, яка позбавлена прав водія за таке порушення, або керування зазначеними транспортними засобами в стані сп`яніння особою, що не мала прав водія, до якої протягом року було застосовано захід адміністративного стягнення за таке порушення) до 1 року виправних робіт по місцю роботи з утриманням 20% із заробітку в дохід держави. (а.с.148-149) Згідно відповіді Хмельницького обласного центу зайнятості №23-015.16б/ від 30 травня 2024 року [PERSON] , [INFO] , станом на 30 травня 2024 року на обліку в Старосинявському відділі Хмельницької філії Хмельницького обласного центру зайнятості в період з 1991 року по теперішній час, як безробітний не перебував. В ході судового розгляду допитана за її згодою, як свідок, позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] не проживав із нею та сином [PERSON] ,1981 року народження, того часу, як сину виповнилось 2 місяці. Спочатку вона із сином проживали у будинку її матері в с.Бабино Стаосинявського району, а з 1985 року в квартирі в смт Стара Синява, однак протягом всього часу відповідач, як батько, не приймав жодної участі в утриманні сина, жодної допомоги не надавав, аліментів не сплачував, вона самостійно утримувала сина. Її син знав лише діда по батьковій лінії, так як він працював з нею разом на роботі, дід деколи купляв онуку солодощі, а з батьком навіть не бачився, хоча із розповіді сина їй відомо, що один раз він пішов до батька до дому, однак той не вийшов до нього. Також за заявою сторони позивача були допитані свідки, які надали суду відповідні показання. Так, допитаний свідок [PERSON] повідомив суду що проживає недалеко від [PERSON] , однак жодного разу не бачив у нього його сина [PERSON] , він не цікавився сином та не допомагав йому за життя, також пояснив, що усім відомо, що [PERSON] засудили за несплату аліментів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що після одруження відповідач застосував до позивачки фізичну силу, тому після народження дитини - сина [PERSON] вона перейшла проживати до будинку своєї матері, де також опікувалась рідним братами після смерті матері, а пізніше з сином проживали у квартирі в смт Стара Синява в будинку, де вона також проживала поряд на одній площадці із ними. За весь час проживання позивача із сином батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не приходив до дитини, не надавав допомоги, не сплачував аліментів, а лише дід по лінії батька, який працював разом із позивачем, спілкувався із [PERSON] та деколи передавав йому цукерки. Їй відомо, що [PERSON] не сплачував аліменти на утримання сина та усі говорили про те, що він був засуджений за несплату аліментів. За життя [PERSON] вона запитувала його про батька та він казав, що батька бачив всього один раз. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив, що з дитинства дружив із [PERSON] , однак жодного разу він не бачив його батька та не знав, що у нього є батько, а в подальшому в період війни під час спільної військової служби [PERSON] телефонував до дружити та до матері, про батька не згадував. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які є рідними сестрами відповідач [PERSON] , суду пояснили що брат ображав дружину, тому вона пішла від нього із 2-місячним сином [PERSON] , з цього часу [PERSON] жодної допомоги на утримання сина не надавав, ні коштами, ні продуктами, так як не працював та зловживав алкоголем, аліментів не сплачував, за що його судили. [PERSON] знав лише їх батька, а його діда, так як останній працював із позивачкою. Свідок [PERSON] , який є братом позивачки, суду пояснив, що він проживав разом із сестрою та її сином [PERSON] спочатку у с.Бабино, а потім у квартирі в смт Стара Синява до 1993 року, вони з [PERSON] фактично разом виховувались її сестрою, тому може вказати, що жодного разу батько [PERSON] не приходив до нього ні до квартири, ні на вулиці не бачився із ним, жодної допомоги чи подарунків не надавав, а лише дідусь по батьковій лінії передавав передачі [PERSON] . Допитана свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] одружився із її донькою у 2023 році, а до цього вони п`ять років зустрічались, однак жодного разу в ході розмов не він не згадував про батька [PERSON] , не спілкувався з ним, його не запрошували на весілля, для нього батьком був вітчим [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають у с.Бабино, суду пояснили про те, що час проживання позивачки із малолітнім сином [PERSON] у с.Бабино (до досягнення сином [PERSON] приблизно 5-6 років) батько [PERSON] не приймав жодної участі у вихованні та утриманні сина, жодного разу не приїжджав до сина та не відвідував його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила,що є дружиною брата позивача та проживала по сусідству із ним у с. Бабино. З того часу, як [PERSON] із сином приїхалаи проживати до будинку матері в с.Бабино, батько [PERSON] не цікавився сином, не допомагав їм, жодного разу до сина не приїхав, а після досягнення дитиною 6-ти річного віку вони переїхали проживати у смт Стара Синява та [PERSON] на канікули приїжджав у село, тому їй відомо, що батько не допомагав синові, навіть коли була поведена операція сину він коштів не надав. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Згідно вимог позовної заяви позивач вказує, що у зв`язку з існуванням між сторонами спору про право на виплату одноразової грошової допомоги дана заява подається в порядку позовного провадження. Відповідач у даній справі заперечує проти заявлених позивачем позовних вимог, заперечує факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина [PERSON] , подав до суду відзив, в якому просив відмовити у позові, отже, існує спір про право, а тому заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду у порядку позовного провадження. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, син позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , був призваний та військову службу, загинув [INFO] в період дії воєнного стану в с.Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Із наданих доказів встановлено, що комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 призначено одноразову грошову допомогу матері та дружині та батьку загиблого [INFO] у період дії воєнного стану солдата [PERSON] (протокол №344/168 від 10 листопада 2023 року, протокол №23/168 від 09 лютого 2024 року) у рівних частках в розмірі 1/3 частини 15000000 грн в сумі 5000000 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» 3515-IX від 09 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 16-4 доповнено пунктом 2 наступного змісту: «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя». Оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено факт ухиляння відповідача [PERSON] , [INFO] , від виконання обов`язку щодо утримання свого сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується вироком суду від 03 березня 1995 року, за яким [PERSON] було засуджено за ст.114 КК України, постановою про заміну невідбутого за даним вироком строку покарання 4 місяці виправних робіт покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 4 місяці в виправно-трудовій колонії загального режиму, даними про непроживання відповідача із сином майже із часу його народження (2-місячного віку), рішенням суду про примусове стягнення з відповідача аліментів з 18 лютого 1982 року, показаннями допитаних судом свідків, які засвідчили про те, що відповідач з сином не проживав та не приймав участі у його вихованні та утриманні. Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він не ухилявся від утримання сина [PERSON] , а виконував свої батьківські обов`язки щодо утримання сина, приймав участь у його вихованні, утримував його та піклувався ним. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у зв`язку із доведенням факту ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина - військовослужбовця [PERSON] , права позивача [PERSON] , яка самостійно займалась вихованням та утриманням сина, мають бути захищенні шляхом задоволення її позовних вимог про встановлення даного факту, що надасть їй можливість після набранням рішенням законної сили звернення до компетентного органу щодо припинення виплати відповідачу призначеної допомоги. Доводи у відзиві відповідача про те, що статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п.2 згідно з Законом №3515 ІХ від 09 грудня 2023 року, який набрав чинності уже після смерті сина сторін, який загинув [INFO] , не може бути підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги позивача, так як в межах розгляду даної справи судом не вирішуються жодні вимоги щодо призначення, припинення чи призупинення виплати відповідачу одноразової грошової допомоги. Щодо наданого висновку науково-правової експертизи від 09 серпня 2024 року з питання чи розповсюджується зміст п.2 ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 29.03.2024 року, відносно [PERSON] , якому призначена одноразова грошової допомога внаслідок загибелі [INFO] його сина військовослужбовця [PERSON] , то суд не приймає даний висновок як доказ у даній справі. Так, відповідно до ст. 114 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. Наданий висновок науково-правової експертизи від 09 серпня 2024 року, який складено доктором юридичних наук, професором [PERSON] на замовлення адвоката Яцишина А.О., не стосується аналогії закону чи аналогії права, змісту норм іноземного права, тобто виключних питань, з яких він може бути наданий відповідно до вимог ст.114 ЦПК України. За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, вимоги позивача факту ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків щодо утримання загиблого сина за життя підлягають до задоволення. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved