Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 09.06.2021 р. до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово Кредитний супермаркет до [PERSON] про стягнення заборгованості. 09.03.2018 р. між ТОВ «Фінансово Кредитний супермаркет» та [PERSON] був укладений Договір позики № 2098605, за яким відповідач отримав позику в суммі 3\~000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики, строком на 29 днів, тобто до 06.04.2018 р. та зі сплатою комісії. Грошові кошти були перераховані на банківський рахунок № [NUMBER] . Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. ТОВ «ФКС» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти. В свою чергу, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.05.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 134\~710,73 грн, з яких заборгованість за позикою 3 000,00 грн.; заборгованість по комісії 117\~252,44 грн.; інфляційні втрати 10\~276,14 грн.; заборгованість по 3% річних 4\~182,15 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 р., головуючим суддею у справі визначено суддю Кіхтенка С.О. Останнім справа по суті не розглянута. 26.06.2024 по справі на підставі розпорядження № 123 керівника апарату суду здійснений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON] рішенням ВРП від 18.06.2024 на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України. 26.06.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Лебединець Г.С. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13.08.2024 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконав всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевірив обставини справи, розглянув справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.03.2018 р. між ТОВ «Фінансово Кредитний супермаркет» та [PERSON] був укладений Договір позики № 2098605. Відповідно до п. п. 2.2.1. вказаного договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом. Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що позика надається строком на 29 днів до 06.04.2018 р. включно. Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до п. 2.2.4 договору, а а детальний розпис сукупної вартості позики зазначено в Графіку розрахунків, який є частиною Договору. Відповідно до графіку розрахунків до договору позики, сума позики склала 3000 грн., термін платежу\~29 днів, сума до сплати процентів 1501,93 грн., сукупна вартість позики 4501,93 грн. Згідно листа ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 03.03.2021 за дорученням ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» на картку Толокна 09.03.2018 було перераховано 3000 грн. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01.05.2021 загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за договором позики складає 134\~710,73 грн., з яких: -3000 грн. заборгованість за позикою -117\~252,444 грн. заборгованість по комісії; - 10\~276,14 грн. інфляційні витрати; - 4\~182,15 грн. заборгованість 3 % річних. Згідно п. 5.1 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України та цього Договору. Пункт 5.2 Договору передбачає, що порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відповідно до наданого суду розрахунку загальна сума заборгованості відповідно до умов Договору позики станом на 01.05.2021 року становить - 134\~710,73 грн., що складається з: 3000 грн. -заборгованість за позикою; 117\~252,444 грн. заборгованість по комісії; 10\~276,14 грн. інфляційні витрати; 4\~182,15 грн. заборгованість 3 % річних. Таким чином дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору і позивач доводить, що за даним кредитним договором має місце неналежне виконання зобов`язань боржником. Відповідно до\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Стаття 627 Цивільного кодексу України\~та\~стаття 6\~цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини 1 ат частини 2\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1\~статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою\~статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами\~статті 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~статті 638 Цивільного кодексу\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно\~статті 640 Цивільного кодексу\~- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~статті 642 Цивільного кодексу\~- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом\~статті 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1\~статті 204 Цивільного кодексу України\~визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статей\~526,\~615 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно\~статті 525 Цивільного кодексу України\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~статтею 629 Цивільного кодексу України\~встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини 1\~статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 310/11534/13-ц. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (Постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). У Постанові N 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду\~зазначила,\~що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки по спірному договору сплив строк дії договору, відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі вказаного кредитного договору, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення і відповідно вимоги ТОВ «ФКС» про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, передбачених\~ст. 625 ЦК України\~та умовами Договору за прострочення виконання зобов`язання є обгрунтованими та підлягають стягненню в заявленому розмірі та згідно наданого суду розрахунку: 10\~276,14 грн. - інфляційні витрати, 4\~182,15 грн. - заборгованість по 3% річних. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією. Відповідно до\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1\~ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів"\~послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4\~ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Так вказаним вище договором позики, а саме п. 4.2.2.1. передбачено стягнення комісії в розмір 50 % від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з укладання договору. Крім того, відповідно до п. 4.2.2.2 договору, передбачено стягнення комісії в розмірі 100 % від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань. Суд вважає, що встановивши в договорі позики сплату щомісячної комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються [PERSON] , що є незаконним з огляду на позицію\~Верховного суду України та Закон України «Про захист прав споживачів». Також суд вважає, що розмір такої комісії, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату комісії є несправедливими. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам законодавства України, оскільки не є послугою у визначенні вказаного Закону, позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 117 252,44 грн задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.05.2021 р. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 294,19 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial