Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

23.07.2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Кісіль Р.-В.В. з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд розірвати шлюб, укладений 10.10.2014 року між позивачем та відповідачем, актовий запис №589; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 7\~000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.10.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, спільні інтереси у сторін відсутні, отже позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає. Крім того, позивач вказує, що дитина перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач у добровільному порядку і на належному рівні коштів на утримання сина не надає, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання 29.08.2024 року не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Кісіль Р.-В.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи згідно вимог ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2014 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №589 та підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 19.07.2024 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с. 9). У сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №324 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 31.12.2021 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Так, враховуючи надані позивачем докази, та відсутність відзиву і відповідних підтверджених доказами заперечень з боку відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та малолітньої дитини. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з\~ч.2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів,\~визначений судом\~або домовленістю\~між батьками\~у твердій\~грошовій сумі,\~щорічно підлягає\~індексації відповідно\~до закону,\~якщо платник\~і одержувач\~аліментів не\~домовилися про\~інше.\~За заявою\~одержувача аліментів\~індексація може\~бути здійснена\~судом за\~інший період. Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік»\~встановлено прожитковий мінімум, зокрема, для дітей віком від 6 років до 18 років: з 01 січня 2024 року 3 040,00 гривень, з 01 липня 2024 року 3 186,00 гривень, з 01 грудня 2024 року 3\~253,00 гривень; Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так,\~враховуючи надані\~позивачем докази\~і встановлені\~судом обставини,\~а також\~відсутність відзиву\~і відповідних\~підтверджених доказами\~заперечень з\~боку відповідача\~ [PERSON] \~з посиланням\~на докази\~стосовно його\~стану здоров`я\~та матеріального\~становища,\~наявності інших\~дітей або\~непрацездатних членів\~родини та\~інших обставин,\~визначених законом,\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог,\~які підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі.\~У зв`язку\~з викладеним,\~суд вважає\~необхідним і\~достатнім для\~гармонійного розвитку\~дитини стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~користь позивача\~на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн., щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 23.07.2024 року (дата подання позову на пошту) та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнена за вимогу про стягнення аліментів, а іншу частину судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 1) вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved