Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

06.06.2024 р. до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що до служби надійшло повідомлення із середньої загальноосвітньої школи № 83 Святошинського району міста Києва про те, що учень ввіреного їм навчального закладу, малолітній [PERSON] , [INFO] , приходить до школи неохайним, в брудному одязі з неприємним запахом. Мати хлопчика, громадянка [PERSON] , [INFO] , неналежним чином доглядає за сином. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження державна реєстрація народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до статті 126 СК України. Відповідно до пояснення матері від 10.04.2024 року, гр. [PERSON] , остання зобов`язалася привести речі сина до порядку, приводити дитину до школи в охайному, чистому одязі, створити належні умови для проживання та навчання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Під час комісійного відвідування помешкання 24.04.2024 року за адресою: [ADDRESS] , де проживає громадянка [PERSON] з малолітнім сино, [PERSON] , було брудно, шпалери на стінах обірвані, меблі частково побиті, постільна білизна дуже брудна, відсутні продукти харчування, також в квартирі, через заборгованість, відключено електропостачання. Малолітнього [PERSON] , [INFO] за заявою матері, громадянки [PERSON] , влаштовано на обстеження до ДКЛ № 3 Солом`янського району м. Києва. [PERSON] рекомендовано створити належні умови проживання дитини, влаштуватися на роботу та пройти обстеження у лікаря- психіатра, так як поведінка її була неадекватною. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік Служби, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах. Малолітній [PERSON] , [INFO] , вже перебував на обліку Служби з 17.11.2022 по 15.06.2023 у зв`язку з неналежним виконання батьківських обов`язків його матір`ю, громадянкою [PERSON] 29.04.2024 року звернулась до Служби із заявою про те, що не може в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина та влаштування його до патронатної родини або інших форм сімейного виховання. Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.05.2024 № 502 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . Батько хлопчика, гр. [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , участі у житті дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Згідно інформації Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, згідно наявних баз даних громадянин [PERSON] , [INFO] , станом на 09.05.2024 року перебуває в розшуку з 15.03.2021 року. Також, за даними інформаційного порталу Національної поліції України громадянин [PERSON] причетний до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ККУ (крадіжка) від 27.11.2020 року та 09.09.2020 року, затримувався за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ККУ (зберігання наркотиків) від 06.02.2022 року. Перебуває у розшуку за Святошинським УП ГУНП у м. Києві від 13.04.2021 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 ККУ (крадіжка) та ч. 2 ст. 186 ККУ (грабіж). Окрім цього, за наявною інформацією громадянин [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАп від 26.06.2007 р. ст. 121-1 КУпАп та ч. 1 ст. 121 КУпАп від 02.10.2019 р. На підставі наведеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти у розмірі 1/4 доходу з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, на користь особи або того закладу, де перебуватиме дитина, для її утримання до досягнення нею повноліття. 10.06.2024 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі [PERSON] 10.06.2024 року справа передана головуючому (а.с.20-21). Ухвалою судді від 10.06.2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.07.2024 (а.с.24). Ухвалою від 16.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду на 05.09.2024р. (а.с.32). В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомллився належним чином, клопотань про відкладення до суду не надходило, відзив відповідачами не подано. Представник третьої особи Святошинського районногоу м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судове засідання не з`явився, причини неявки не відомі, клопотань про відкладення до суду не надхоило, як і не надходило письмових пояснень на позов, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: матір - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.6). Державну реєстрацію народження дитини здійснено у відповідності до ст. 126 СК України (а.с. 8-9). Як вказував позивач в позові до що Служби надійшло повідомлення із середньої загальноосвітньої школи № 83 Святошинського району міста Києва про те, що учень ввіреного їм навчального закладу, малолітній [PERSON] , [INFO] , приходить до школи не охайним, в брудному одязі з неприємним запахом. Мати хлопчика, громадянка [PERSON] , [INFO] , неналежним чином доглядає за сином. Під час комісійного відвідування помешкання 24.04.2024 року за адресою: : [ADDRESS] , де проживає громадянка [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON] , було брудно, шпалери на стінах обірвані, меблі частково побиті, постільна білизна дуже брудна, відсутні продукти харчування, також в квартирі, через заборгованість, відключено електропостачання. Малолітнього [PERSON] , [INFO] за заявою матері, громадянки [PERSON] , влаштовано на обстеження до ДКЛ № 3 Солом`янського району м. Києва. Гр. [PERSON] рекомендовано створити належні умови проживання дитини, влаштуватися на роботу та пройти обстеження у лікаря- психіатра, так як поведінка її була неадекватною. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік Служби, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах. Малолітній [PERSON] , [INFO] , вже перебував на обліку Служби з 17.11.2022 по 15.06.2023 у зв`язку з неналежним виконання батьківських обов`язків його матір`ю, громадянкою [PERSON] . [PERSON] 29.04.2024 року звернулась до Служби із заявою про те, що не може в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина та влаштування його до патронатної родини або інших форм сімейного виховання (а.с. 15). Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.05.2024 № 502 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] (а.с. 19). Батько хлопчика, гр. [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , участі у житті дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Згідно інформації Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, згідно наявних баз даних громадянин [PERSON] , [INFO] , станом на 09.05.2024 року перебуває в розшуку; особа, яка переховується від суду з 15.03.2021 року. Також служба у справах дітей надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] , та батька [PERSON] (а.с. 35-37). Як вказуває позивач в позовній заяві відповідачі життям дитини не цікавляться, допомоги на її утримання не надають, дитина перебуває на обліку, зв`язок з відповідачами відсутній. За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом відповідачі не цікавиться своєю дитиною, матеріально її не забезпечують, не дбають про її фізичний та духовний розвиток, самоусунулись від виховання дитини. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідачі ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дитини. Протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити батьківських прав [PERSON] , та батька [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Отже, дитину слід передати під опіку Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державній адміністрації. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то слід зазначати, що за правилами ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 цього Кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Обставин, за яких відповідачі не мають можливості сплачувати аліменти на утримання дітей судом не встановлено. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, оскільки дитина передається на опікування Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, який в подальшому у відповідності до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» має протягом двох місяців вжити заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, є необхідність зобов`язати Орган опіки та піклування відкрити особистий рахунок на ім`я кожної дитини у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду для перерахування платником аліментів встановленого судом розміру аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Визначаючи розмір аліментів, який повинен стягуватися з відповідачів судом враховано, що відповідачі є особами працездатного віку, а тому суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідачів аліментів на користь особи або того закладу, де перебуватиме дитина, для її утримання до досягнення нею повноліття, починаючи з 06.06.2024 р., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного з відповідача у розмірі 1/4 доходу з усіх видів заробітку щомісячно. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідачів з кожного на користь держави підлягає стягненню судовий збір, як за вимогами немайнового характеру в сумі по 3028,00 грн., так і майновими вимогами в сумі 1514,00 грн. (3028/2) з кожного за вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved