Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

У вересні 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 105543 грн 99 коп заборгованості за кредитними договорами: за договором №852850214 від 07 липня 2021 року у розмірі 80593 грн 99 коп, з яких 21307 грн 76 коп заборгованості за основною сумою боргу, 59286 грн 23 коп заборгованість за відсотками; за кредитним договором №01529-12/2021 від 02 грудня 2021 року у розмірі 18750 грн, з яких 6000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 12750 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №3408000445/755360 від 03 грудня 2021 року у розмірі 6200 грн, з яких 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 4200 грн заборгованість за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між що між ТОВ «Манівео Швидка\~Фінансова Допомога»та [PERSON] \~07\~липня2021 року укладено\~договір №852850214про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] був наданий\~кредит на загальну суму 22000 грн, строком на 30 днів, з 620,5%(процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 1,70% (процентів) на добу, тип процентної ставки фіксована. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, який 20 жовтня 2022 року уклав договір факторингу №20102022 з позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» відступило позивачу право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] 02\~грудня2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм»та відповідачем укладений договір про надання фінансового\~кредиту №01529-12/2021\~на 6000грн,\~строком на\~30\~днів,\~до 31\~грудня2021 року, з 912,5%\~(процентів)\~річних від\~суми кредиту\~в розрахунку\~2,50%\~(процентів)\~на добу.\~21\~вересня 2022року між позикодавцем та позивачем -ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №21092022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право\~грошової вимоги,\~зокрема,\~і по\~вищезазначеному договору\~із відповідачем\~ [PERSON] \~03\~грудня 2021\~року між\~ТОВ «КУ\~«Європейська кредитна\~група»та відповідачем укладений кредитний\~договір №3408000445/755360\~на 2000\~грн,\~строком на\~30\~днів,\~до 01\~січня 2022року, з 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу, тип процентної ставки\~ фіксована.\~12\~серпня 2022року між позикодавцем та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, відповідно до якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] .Оскільки з моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідач [PERSON] в порушення умов укладених договорів не виконує своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування ними, у неї утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. Представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити, справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Згідно відзиву від 16 жовтня 2023 року представник відповідача адвокат Гринь Л.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що відповідачка підписувала вказані договори електронним підписом, позивачем не надані докази того, що при укладенні договорів позики були дотримані вимоги, передбачені ч.2 ст.11 ЗУ №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими. Щодо договору №852850214 від 07 липня 2021 року вказано, що ліміт кредиту становить 22000 грн, строк кредитування 30 днів та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь час користування кредитом становить 1180 грн. Отже договір укладено терміном на 30 днів на суму кредиту 600 грн, а тому поза межами цього терміну нарахування процентів за користування кредитними коштами є незаконним. Аналогічне нарахування здійснено і щодо договору №01529-12/2021, укладеного 02 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] та договору №03408000445/755360 укладеного 03 грудня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] . Проценти (плата за користування кредитом) можуть нараховуватися виключно у межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу вказаного строку нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей\~1048,\~1054 ЦК України\~(що підтверджується висновками Великої палати Верховного Суду п. 48-55 постанови від 28.03.2018 №444/9519/12). Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено юридичного факту видачі кредиту та не обгрунтовано свої вимоги, не надано належних доказів, які би свідчили про існування заборгованості, а саме первинних фінансових документів, якими доводиться заборгованість за кредитним договором. Звертає увагу суду, що належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що\~до позивача перейшли права вимоги за кредитними договорами, взагалі не надано жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами № 01529-12/2021, 3408000445/755360, 852850214. Щодо розрахунків заборгованості відповідач зазначає, що позивачем долучені розрахунки не є детальними, а відтак не є належними доказами, які підтверджують наявну у неї заборгованість. Також просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. Згідно додаткових пояснень по справі від 21 листопада 2023 року представник відповідача адвокат Гринь Л.В. не погоджується із позицією позивача, вважає, що подані ним докази не доводять факту отримання відповідачем кредитних коштів від первинних кредиторів, та наданий розрахунок не є належним доказом і не підтверджує отримання [PERSON] грошових коштів. Інші заяви, клопотання сторін станом на 19 серпня 2024 року відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон плюс», як фактором, укладено договір факторингу №28/1118-01, предметом якого є зобов`язання клієнта відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити обумовлені грошові кошти. 07 липня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №852850214, предметом якого є 22000 грн, строком на 30 днів, з 620,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,7% (процентів) на добу, тип процентної ставки\~фіксована. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, укладено договір факторингу №20102022, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту) плату за кредитом (щомісячні та річні проценти) неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернення ) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон плюс», зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, і по договору №852850214 від 07 липня 2021 року, позичальником по якому є відповідач [PERSON] , що підтверджується також і випискою з Реєстру прав вимоги №2 від 20 жовтня 2022 року. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За положеннями ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. За таких обставин згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Враховуючи викладене,-відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що кредитний договір за №852850214 із відповідачем [PERSON] укладений 07 липня 2021 року, тобто на час укладення договору факторингу 28 листопада 2018 року не існував, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 28 листопада 2018 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за даним кредитним на користь ТОВ «Таліон плюс» суперечить ст.514 ЦК України, тобто права кредитора за вказаним кредитним договором не перейшли до ТОВ «Таліон плюс», у зв`язку з чим і укладення 20 жовтня 2022 року договору факторингу з позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» суперечить вказаним вище вимогам чинного законодавства, тобто ТОВ «ФК «ЄАПБ», як позивач, не набуло прав кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. 02\~грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №01529-12/2021, предметом якого є фінансовий кредит в розмірі 6000 грн, строком на 30 днів, тобто до 31 грудня 2021 року, процентна ставка 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу, тип процентної ставки фіксована. 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21092022, згідно якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Інвеструм», зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, по кредитному договору №01529-12/2021 від 02 грудня 2021 року, позичальником по якому є відповідач [PERSON] , що підтверджується також і випискою з Реєстру боржників від 21 вересня 2022 року. 03 грудня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №3408000445/755360, предметом якого є фінансовий кредит в розмірі 2000 грн, строком на 30 днів, процентна ставка 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу, тип процентної ставки\~фіксована. 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022, згідно якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, по договору №3408000445/755360 від 03 грудня 2021 року, позичальником по якому є відповідач [PERSON] , що підтверджується також і випискою з Реєстру боржників від 12 серпня 2022 року.\~ \~ \~ \~ Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Докази на підтвердження недійсності кредитних договорів від 02 грудня 2021 року, 03 грудня 2021 року, та договорів факторингу до них від 21 вересня 2022 року, 12 серпня 2022 року - станом на час розгляду справи відсутні. За таких обставин позивач відповідно до ст.514\~ЦК\~України набув прав кредитора по вищезазначених договорах. Відповідно до наданих позивачем розрахунків відповідач [PERSON] станом на 31 липня 2023 року має наступну заборгованість: за кредитним договором №01529-12/2021 від 02 грудня 2021 року у розмірі 18750 грн, з яких 6000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 12750 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №3408000445/755360 від 03 грудня 2021 року у розмірі 6200 грн, з яких 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 4200 грн заборгованість за відсотками. Докази на спростування вищезазначених розрахунків заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договорах, які за встановлених судом обставин укладені саме із відповідачем, відсутні, тобто відповідач в порушення умов договорів взяті на себе зобов`язання не виконала, кредити та платежі відповідно до договорів не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість, остання не виконує умови кредитних договорів ні первинним, ні новому кредитору, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов вказаних договорів. В даній частині щодо кредитних договорів від 02 та 03 грудня 2021 року, позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню 24950 грн заборгованості (18750+6200=24950). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково (на 23,63% 24950/105543,99*100=23,63) та сплати позивачем 2684 грн судового збору, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 634 грн 22 коп судового збору (2684*23,63/100=634,22).

Outcome: partial