Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

21.07.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем в листі, де зазначено: «…схиляю Вас від подальшого порушення Вами чинного законодавства України, припинити незаконні дії, спрямовані на штучне створення мені - повноправному учаснику товариства негативних та несприятливих умов, що спонукають до мого виходу зі складу учасників товариства. Наполягаю не брати до уваги у нашому випадку напрацьовану Вами практику з незаконного витіснення зі складу учасників товариства, яку ви раз за разом застосовували по відношенню до попередніх його учасників…». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що разом з [PERSON] та [PERSON] є учасниками ТОВ «Агрокомплекс Заповіт». 03.04.2020 проведено загальні збори учасників товариства, зокрема з питань затвердження фінансової звітності за 2019 рік, на яких були присутні учасники товариства та запрошені регіональний представник кредиторної компанії [PERSON] , головний агроном та водій товариства [PERSON] і [PERSON] . Під час розгляду одного з питань порядку денного зборів учасників [PERSON] в присутності зазначених осіб поширив про позивача інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме, що він нібито протягом усього часу існування товариства постійно спонукав його засновників, які були раніше, щоб вони вийшли зі складу засновників, та що нібито і зараз це робить відносно [PERSON] . В подальшому цю інформацію відповідач зазначив у своєму листі від 28.04.2020, адресованому учасникам товариства, де зазначив: «...схиляю Вас від подальшого порушення Вами чинного законодавства України, припинити незаконні дії, спрямовані на штучне створення мені - повноправному учаснику товариства негативних та несприятливих умов, що спонукають до мого виходу зі складу учасників товариства. Наполягаю не брати до уваги у нашому випадку напрацьовану Вами практику з незаконного витіснення зі складу учасників товариства, яку ви раз за разом застосовували по відношенню до попередніх його учасників…». Після виконання вимог ст.187 ЦПК на підставі ухвали суду від 11.08.2020 відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, в зв`язку з чим роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 02.09.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що зазначені у листі від 28.04.2020 висловлювання, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, не були ним поширені в розумінні положень чинного законодавства України та ПП ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а отже, на його думку, відсутній юридичний склад правопорушення. Звернув увагу, що 03.04.2020 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Агрокомплекс Заповіт», учасниками якого є: він, позивач, який обіймає посаду директора товариства, та дружина позивача - [PERSON] , яка обіймає посаду головного бухгалтера товариства. В ході проведення зборів дізнався, що директором товариства, тобто позивачем, доповнено питання 2 порядку денного без його попереднього повідомлення про це, як того вимагають положення ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та статуту товариства. Питання «Різне», про розгляд якого виконавчий орган товариства заздалегідь перед зборами інформував його, на самих зборах без будь-якого попередження доповнено таким: «Розгляд листа [PERSON] та подальші його відносини з товариством згідно ранішніх домовленостей з товариством, а саме виконання своїх обов`язків, правил поведінки і т.п.». Не зважаючи на його обґрунтовані заперечення щодо безпідставності розгляду даного питання на цих зборах, інші учасники товариства - позивач та його дружина [PERSON] проголосували з даного питання «За» та зобов`язали третього учасника - відповідача, надати письмові пояснення з усіх пунктів цього питання порядку денного зборів. Після чого, на його адресу надійшла копія протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Агрокомплекс заповіт» від 03.04.2020, в якому перелічені питання, з приводу яких позивач та інший учасник товариства - [PERSON] поклали на нього обов`язок надати пояснення. Лист від 28.04.2020, на який позивач посилається, як на підставу позовних вимог, адресований виключно іншим учасникам товариства - позивачеві і його дружині [PERSON] та являє собою відповідь на протокол від 03.04.2020 з наданням цим адресатам пояснень та власної оцінки стосовно перелічених у протоколі питань. Підтвердженням того, що лист від 28.04.2020 направлений виключно особам, яких безпосередньо стосувались зазначені у ньому висловлювання, є зазначення в преамбулі листа адресатів: учаснику (засновнику) ТОВ «Агрокомплекс Заповіт» [PERSON] ; учаснику (засновнику) ТОВ «Агрокомплекс заповіт» [PERSON] , а також зазначення на конверті, в якому лист відправлено, адресата: ТОВ «Агрокомплекс заповіт» вул. Рябухи М.Л., 25, с. Сидоренкове Валківського району Харківської області, 63050. Зауважив, що про те, що лист адресовано виключно учасникам товариства не заперечує й сам позивач, зазначаючи про це під час обґрунтування позовних вимог. Оспорювана позивачем інформація, зазначена в листі від 28.04.2020, повідомлена лише особам, яких така інформація стосується - позивача та [PERSON] , будь-які треті особи до процесу листування не залучались, тобто жодній іншій особі не доведено зміст листування, тому ця інформація не може визнаватись її поширенням, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Висловлювання, на які позивач посилається, як на підставу позовних вимог, є суб`єктивною думкою та оціночним судженням відповідача, не містять образливих висловів та посилань на будь-який конкретний факт, тому не є недостовірною інформацією та не підлягає судовому захисту шляхом її спростування. Вважає, що вимога зобов`язати його спростувати власні суб`єктивні думки та визнати їх недостовірними є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тим більше, коли такі думки доведені виключно до осіб, яких вони безпосередньо стосувались та не поширені серед інших осіб. Позивачем не надано жодного належного доказу, що зазначені у листі від 28.04.2020 висловлювання завдали шкоди його особистим немайновим благам та/або є такими, що перешкоджають йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Самі лише твердження позивача про приниження його честі, гідності та ділової репутації висловлюваннями відповідача, які є особистою думкою одного учасника товариства щодо поведінки інших учасників, є лише припущеннями позивача, тому не є належним доказом у справі. 15.09.2020 позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просить зобов`язати відповідача визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену під час розгляду одного з питань порядку денного зборів учасників 03.04.2020, де відповідач в присутності учасників товариства та запрошених осіб, а саме: регіонального представника кредиторної компанії [PERSON], головного агронома товариства [PERSON], водія товариства [PERSON] , поширив інформацію про позивача, яка не відповідає дійсності, а саме, що у нього ніби то існує напрацьована практика з незаконного витіснення зі складу учасників товариства, яку він раз за разом застосовував по відношенню до інших учасників. Доповнив, що за усі роки існування товариства до нього, як до учасника (засновника), так і до директора, не було ніколи жодних зауважень та нарікань зі сторони інших учасників товариства, тому поширена відповідачем інформація завдала йому значної шкоди, яка полягала у приниженні його честі, гідності та ділової репутації. Оскільки на зборах були присутні інші учасники товариства, працівники та ділові партнери, в них могла скластись відносно нього негативна думка та вони могли дійсно подумати, що він вчинив та вчиняє такі дії відносно учасників товариства, що також завдає йому шкоди. 28.09.2020 відповідач надав заяву про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви та повернення її позивачу, оскільки вважає, що діючим ЦПК не передбаченого такого документу, як уточнена позовна заява, передбачено лише подання сторонами виключно письмової заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, зміну предмету чи підстав позову. В уточненій позовній заяві позивачем взагалі не зазначено зміст питання, яке має бути розглянуто судом за результатами її розгляду, тобто в чому саме полягають уточнення позовної заяви, не зазначено: чи позивач відмовився від підстав та предмету первісного позову, чи просить суд розглянути справу в межах тих позовних вимог, які сформульовані в уточненій позовній заяві, чи в первісному позові, або що уточнена позовна заява являє собою збільшення позовних вимог, адже позивач фактично не відмовився від вимоги, що зазначена у первісному позові, однак в уточненій заяві зазначає зовсім інші вимоги, які просить задовольнити. 29.09.2020 відповідач надав відзив на уточнену позовну заяву, в якій просить повністю відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог, прийняти до уваги викладені у відзиві на первісну позовну заяву обґрунтовані заперечення та повністю відмовити в задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації у зв`язку із необґрунтованістю на безпідставністю. Вважає, що уточнення позовних вимог полягають на власних припущеннях позивача, не підтверджено зазначені обставини належними доказами, зокрема, не надано доказів стану його ділової репутації до висловлювання відповідачем оціночного судження та стану його ділової репутації після такого висловлювання, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку між висловлюванням відповідачем оціночного судження та зміною стану ділової репутації позивача тощо. З урахуванням викладеної сторонами правової позиції та заявлених клопотань ухвалою суду від 16.10.2020 судовий розгляд у цивільній справі проведено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, явку яких визнано обов`язковою, проте жодного разу сторони та їх представники не з`явилися. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області суду від 24.06.2021 позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК. За апеляційною скаргою представника позивача [PERSON] ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.07.2023 цю ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15.08.2023 цивільну справу прийнято до свого провадження, судовий розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.274-279 ЦПК, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання, будучи належним чином та своєчасно повідомленими, сторони та їх представники жодного разу не з`явилися, судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотанням представників сторін через зайнятість в інших процесах, 08.04.2024 представник відповідача [PERSON] подала додаткові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що цивільним законодавством не визначено понять гідності та честі, однак, виходячи із загальноприйнятих норм і правил поведінки в суспільстві, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Честь є ніби мірилом гідності громадянина в очах громадської думки та інших громадян. Вважає, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. Доказів, що відповідач висловлював свої твердження, судження та критичні оцінки позивача, як директора Товариства, шляхом опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширенням в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, матеріали справи не містять. Висловлювання, зазначені у листі від 28.04.2020, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не були поширені відповідачем в розумінні положень чинного законодавства України, а отже в справі відсутній юридичний склад правопорушення. Між позивачем, відповідачем та [PERSON] , як між учасниками ТОВ «Агрокомплекс Заповіт», відбулось пряме листування, зокрема до відповідача від позивача та [PERSON] направлена копія протоколу загальних зборів учасників від 03.04.2020, в свою чергу лист від 28.04.2020 направлений відповідачем до позивача та [PERSON] у відповідь на цей протокол. Оспорювана позивачем інформація, зазначена у листі від 28.04.2020, повідомлена відповідачем лише особам, яких така інформація стосується (позивача), будь-яких третіх осіб до процесу листування не залучалось, тобто жодній іншій особі не доведено зміст листування, за таких обставин така інформація не може визнаватись її поширенням, що свідчить про безпідставність позовних вимог. В даному випадку відсутня така обставина, як поширення відповідачем листа від 28.04.2020, тобто доведення зазначених у ньому висловлювань до відома хоча б до однієї особи, якої ці висловлювання не стосувались. На думку представника, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Висловлювання, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, є суб`єктивною думкою та оціночним судженням відповідача, тому не є недостовірною інформацією та не підлягає судовому захисту шляхом її спростування згідно з визначеним ст.277 ЦК України порядку. Звернула увагу, що висловлювання, зазначені у листі від 28.04.2020, які позивач просить суд зобов`язати відповідача визнати недостовірними, являють собою оціночне судження, без посилань на будь-який конкретний факт, полягають у викладенні відповідачем власного суб`єктивного бачення та надання власної оцінки діям позивача та [PERSON] , тобто особистою думкою одного учасника щодо дій інших учасників ТОВ «Агрокомплекс Заповіт», тому відсутня обставина, яка б свідчила про поширення недостовірної інформації. Позовна заява обґрунтована лише припущеннями позивача про те, що викладені у листі від 28.04.2020 висловлювання відповідача принижують честь, гідність та його ділову репутацію. Але відсутня обставина щодо завдання шкоди особистим немайновим благам позивача або перешкоджання йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки твердження відповідача відображали судження та критичну оцінку про його професійну діяльність, як керівника товариства, тому не є поширенням недостовірної інформації. 17.04.2024 позивач надав уточнену позовну заяву, в якій посилаючись на викладені вище обставини, просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем під час розгляду одного з питань порядку денного зборів учасників 03.04.2020, де [PERSON] в присутності учасників Товариства та запрошених осіб, а саме: регіонального представника кредиторної компанії [PERSON], головного агронома Товариства [PERSON], водія Товариства [PERSON] , поширив про нього інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме, що: «у [PERSON] існує напрацьована практика з незаконного витіснення зі складу учасників товариства, яку він раз за разом застосовував по відношенню до інших учасників». В подальшому представники сторін подали клопотання про судовий розгляд за їх відсутностіі. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК порядку сторони не скористалися. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що засновниками (учасниками) ТОВ «Агрокомплекс Заповіт» є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також є кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами). Органом управління юридичної особи є загальні збори. Керівником та підписантом товариства є [PERSON] , про що свідчать дані витягу з ЄДР. В листі від 28.04.2020, адресованому учасникам (засновникам) ТОВ «Агрокомплекс Заповіт» [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , крім іншого, зазначив: «…схиляю Вас від подальшого порушення Вами чинного законодавства України, припинити незаконні дії, спрямовані на штучне створення мені - повноправному учаснику товариства негативних та несприятливих умов, що спонукають до мого виходу зі складу учасників товариства. Наполягаю не брати до уваги у нашому випадку напрацьовану Вами практику з незаконного витіснення зі складу учасників товариства, яку ви раз за разом застосовували по відношенню до попередніх його учасників…». Ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68 Конституції України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст.297 ЦК). Згідно ч.1 ст.277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В п.15 ПП ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст.30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, тому воно не входить до предмета судового доказування. З п.19 ПП ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст.10 Конвенції. Європейський суд з прав людини підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, достовірність і повнота інформації, що визначено ст.2 ЗУ «Про інформацію». Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст.5 ЗУ «Про інформацію»). Відповідно до ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Згідно ч.1 ст.302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. В ст.10 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо (п.3 ПП ВСУ від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Суд приймає до уваги, що обраний позивачем спосіб захисту, як визнання інформації недостовірною та такою, принижує честь, гідність та ділову репутацію, не передбачений ст.16,277 ЦК України. Окрім того, суд погоджується із твердженням представника, що висловлювання відповідача є оціночним судженням, суб`єктивною думкою учасника товариства щодо діяльності іншого учасника товариства, а не інформацією в розумінні положень чинного законодавства і не можуть визнаватися неправдивими, тим самим не підлягають спростуванню, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed