Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , з якою вони постійно проживали в с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради №271 від 03.04.24 р.\~\~ Спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованих по [ADDRESS] , яку вона прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка, а батька позивача, [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщину позивач прийняла, як спадкоємець за законом, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 29.11.2016 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстр № 2955. Однак, оформити спадщину на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями позивачка не має можливості в зв`язку з відмовою нотаріса у вчиненні нотаріальних дій, щодо зазначеного вище будинковолодіння, що вбачається із постанови державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В. № 497 від 06.06.2024 року. Так, свідоцтво про право особистої власності на будівлю видане на ім`я померлого [PERSON] 19.09.1989 року виконкомом Калинівської районної ради народних депутатів на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №108 від 31.03.1988 року, де записано, що останній не власник, а голова колгоспного двору.\~ Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, тому позивач звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, справу розглянути за її відсутності.\~\~ Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] , з якою вони постійно проживали в с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради №271 від 03.04.24 р.\~\~ Спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, орієнтовною площею 0,2500 га, розташованих по [ADDRESS] , яку вона прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка, а батька позивача, [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщину позивач прийняла, як спадкоємець за законом, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 29.11.2016 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстр № 2955. Однак, оформити спадщину на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями позивачка не має можливості в зв`язку з відмовою нотаріса у вчиненні нотаріальних дій, щодо зазначеного вище будинковолодіння, що вбачається із постанови державного нотаріуса Калинівського району Василишиної Л.В. № 497 від 06.06.2024 року. Так, свідоцтво про право особистої власності на будівлю видане на ім`я померлого [PERSON] 19.09.1989 року виконкомом Калинівської районної ради народних депутатів на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №108 від 31.03.1988 року, де записано, що останній не власник, а голова колгоспного двору. Згідно положень ст. ст. 17, 18, 19 Закону України "Про власність", який регулював відносини до припинення поняття «колгоспного двору», та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів. Однак, станом на день припинення існування колгоспного двору (в зв`язку з набранням чинності ЗУ Про власність від 07.02.1991 року) в будинку проживали мати позивачки [PERSON] , позивачка та її чоловік [PERSON] . Однак ні позивач, ні її чоловік не бажали і не бажають виділяти будь-які частки від будинку, так як вважають, що померла [PERSON] була його повноправним власником. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved