Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

[PERSON] , через свого представника: [PERSON] , звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року суд відкрив провадження у цивільній справі. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 11 червня 2024 року о 09 годині 30 хвилин у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Останній раз суд призначив справу на 19.08.2024 року о 13 годині 15 хвилин. Сторони в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача. Вони з відповідачем 06 березня 2007 року уклали шлюб. Від спільного шлюбу з відповідачем у сторін народилось троє дітей, а тому потребують утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від їх утримання, на їх користь слід стягнути аліменти у грошовій формі у розмірі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позиція відповідача. На початку війни дружина з дітьми виїхала закордон, однак діти [PERSON] і [PERSON] повернулись в Україну і на даний час проживають у матері позивачки. Також на початку 2022 року він виїхав закордон та працюючи закордоном передавав дружині щомісячно кошти на утримання їх дітей. Зазначає, що його бригадир здійснював грошові перекази на картку дружини [PERSON] . А він своєму бригадирові компенсовував ці грошові перекази. Однак нині, аліменти у 3000 гривень на кожну дитину, для нього є непосильними, оскільки на даний час його матеріальне становище стало іншим, оскільки за кордоном він вже не працює. Крім того, у нього уже кілька років є наявні проблемі зі здоров`ям, що призводить до значних матеріальних витрат. Після повернення в Україну його стан здоров`я значно погіршився, оскільки згідно з діагнозом було виявлено Екструзію між хребцевого диску С5-6, протрузії між хребцевих дисків С3-4, С6-7, дегенеративні зміни між хребцевих дисків, дегенеративний субстеноз правого між хребцевого отвору С3-4, С6-7, спондильоз спондилоартроз, грижі шморля та інші супутні проблеми зі здоров`ям. Також зазначає, що в нього тривалий час є хвороба - епілепсія, тому його захворювання перешкоджають йому заробляти достатньо коштів. Вказує, що на даний момент у нього немає жодних заощаджень. Війна, яка почалась 24.02.2022 року, позначиаось на його заробітках. Зауважує, що прожитковий мінімум для однієї дитини віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі 3196 гривень, тобто при стягненні з нього аліментів в розмірі по 3000 гривень на дочок та сина він буде самостійно забезпечувати дітей прожитковим мінімумом, що суперечить ст. 180 СК України, оскільки обов`язок по утриманню дітей лежить як на батькові так і на матері, отже забезпеченням їх спільних дітей із позивачкою повинно покладатись як на нього так і на позивачку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на даний час становить по 1598 гривень на їх дітей у місяць, який він має можливість сплачувати на їх утримання. Встановлені судом обставини. [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) 06 березня 2007 року уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Внаслідок [PERSON] змінила своє прізвище на " [PERSON] " (а.с. 16 - свідоцтво про шлюб). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.11.2007 року серії [NUMBER] , виданого виконкомом Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.17). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.12.2008 року серії [NUMBER] , виданого виконкомом Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.18) [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.01.2017 року серії [NUMBER] , виданого виконкомом Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.19). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що також підтверджується витягом № 107 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 33,35). З медичної документації [PERSON] вбачається, що останній страждає на екструзії міжхребцевих дисків L4-5, L5-SI зі стенозом лівої латеріальної кишені L5-S1. Дегенеративний субстеноз хребетного каналу на рівні L-4-5-S1. Дегенеративний субстоонох між хребцевих отворів L4-5, L5-S1. Спондильоз, спондилоартроз. Грижі Шморля. Екструзія між хребцевого диску С5-6. Протрузії міжхребцевих дисків С3-4, С6-7 дегенеративні зміни міжхребцевих дисків. Дегенеративний субстеноз правого між хребцевого отвору С3-4, С6-7. Спондильоз, спондилоартроз. КТ-ознаки остеохондрозу, початкового спондилоартрозу поперекового відділу хребта. Дорзальне випинання дисків з компресією переднього дуального простору, грижа диску L4-5 L5S1 з компресією лівої бічної кишені і дуальної воронки лівого L5 корінця. Правобічний сколіоз І ступеня. (а.с. 37,38 39). Також згідно епіпротоколу головного мозку МР-ознаки в більшій мірі відповідають аномалії кортикогенезу лівого гіпокампа, менш ймовірно-low-grade новоутворення чи лімбічний енцефаліт. Рекомендовано консультацію лікуючого лікаря. МР-контроль в динаміці з В/в контрастуванням за клінічними показами (а.с.42). Магнітоно-резонансною томографією також встановлено МР-ознаки неспецифічного вогнища гліозу білої речовини правої скроневої частки головного мозку (а.с.43). Також відповідно до висновку лікаря реєструються середньо-виражені дифузні зміни зі зниженою біоелектричною активністю кори головного мозку. Реакція активації ритму не чітка. Зональні відмінності згладжені. Пароксизмально активності на момент обстеження не реєструється. Ознаки дисфункції н/стовбурових структур головного мозку (а.с. 45). Разом з цим відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, але від 05.05.2009 року, [PERSON] дійсно купив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , є його власником (а.с. 61, 62), що також стверджується відповіддю з ОКП «Коломийське МБТІ» (а.с. 93) і проживає саме у ньому. Крім того, [PERSON] також належить державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 64,98,99). Тобто йому належить право власності не на якусь іншу, а саме на ту земельну ділянку, яка знаходиться під тим будинком, в якому він проживає. Відповідно до копій переказів судом встановлено, що відповідач в період часу з 12.08.2022 року по 10.02.2023 року здійснював перекази грошових коштів у розмірі 950, 1000, 2000 та 3000 PLN (а.с. 71-77). Згідно з відповіддю головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях) за [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби на обліку в сервісних центрах МВС не перебувають (а.с.81). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надано відповідь з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Івано-Франківській області як одержувачі пенсії не перебувають (а.с.91). Крім того суду надано відповідь щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2021 року по 1 квартал 2024 року з якого вбачається, що [PERSON] одержала дохід з 1 січня 2021 року по 1 січня 2023 року у загальному розмірі 62645грн.09коп., у вигляді соціальних виплат. А [PERSON] за період з 4 грудня по 2 червня 2022 року одержав дохід в розмірі 16955,87 гривень, у вигляді соціальних виплат за заробітної плати (а.с.102-103). Відомості щодо доходу позивача та відповідача за інші періоди відсутні. Також суду надано відомості з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з якої вбачається, що [PERSON] перетинав 17.07.2022 року кордон України та повернувся назад 13.03.2023 року, і більше не виїжджав, що узгоджується з його поясненнями про те, що він більше не має заробітків за кордоном і не їздить, поки що, туди. Відомостей щодо перетинання державного кордону України [PERSON] в період з 01.01.2021 року по 08.08.2024 року в базі даних не виявлено (а.с. 114). Встановлені судом правовідносини. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків, щодо утримання дитини, в якому відповідач відмовляється від утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком. Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. Позаяк, оскільки діти проживають із нею вона апріорі утримує дітей на постійній основі. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 3000 гривень на кожну дитину, то тут суд виходить з наступного. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024", складає 3196 гривні), але він може бути присуджений судом тільки у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Що позивачкою не доведено. Разом з цим, застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 і 2 статті 13 ЦПК України). І суд, в інтересах дітей, зібрав докази з власної ініціативи. Але з огляду на їх зміст і обставини, встановлені судом вище суд вважає, що аліменти у розмірі 3000 гривень на кожну дитину суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі достатності заробітку (доходу) відповідача, який би підтверджувався доказами, рівно як і у випадку з аліментами у рекомендованому законом розмірі, зокрема по 3196 гривень на кожну дитину. Однак у розпорядженні суду відсутні будь-які докази того, що майновий стан відповідача, зокрема його заробітки (доходи) чи його склад майна дозволяють йому сплачувати аліменти на трьох дітей, виходячи з розміру по 3000 гривень на кожного з них, тобто 9000 гривень, щомісячно. Не підтверджують цього і докази, які суд з метою захисту прав дітей витребував з власної ініціативи. Тому суд погоджується із аргументами відповідача, що на даний момент, його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Проте суд відзначає і наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частина 2 статті 182 СК України чітко передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (який, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", для дітей віком від 6 до 18 років, складає: 1598 гривень). Тож, суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що діти сторін, за станом свого здоров`я потребують лікування, при цьому на оплатній основі; що їх матеріальне становище потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі ніж мінімально гарантований законом (1598 гривень); 2) суду надано докази того, що відповідач, за станом свого здоров`я потребує лікування, і що його діагноз впливає на стан його прцездатності; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) суду надано докази наявності у відповідача на праві власності, одного будинку і однієї земельної ділянки, що розташована під ним; доказів наявності у нього іншого цінного майна, у тому числі й рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, майнових прав, у розпорядженні суду не має; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: діти проживають з матір`ю; позивачкою не доведено потребу дітей у більшому розмірі аліментів, зокрема заявленому нею; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід); відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1598 гривень, що наразі складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити, але частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі по 1598 гривень, на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі, на даний момент, слід відмовити. Проте, у випадку зміни майнового стану відповідача, позивачка має право звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Висновок суду щодо судових витрат. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивачка звільнена від сплати судового збору, в силу положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Таким чином,

Outcome: partial