Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

04 червня 2024 року до суду надійшов позов [PERSON] , поданий її представником [PERSON] , до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, відповідно до якого позивач просить: визнати за нею право власності на 1 /2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02 березня 2000 року №12 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис про смерть №16 від 28 травня 1999 року; визнати за нею право власності на 1 /2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 02 березня 2000 року №12, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , актовий запис про смерть №38 від 21 січня 2022 року, яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що після смерті її батька, який помер [INFO] , залишилося спадкове майно, а саме, зазначений житловий будинок. Однак, свідоцтво про право власності на житловий будинок було видане на ім`я батька виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 02 березня 2000 року та зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 02 березня 2000 року за реєстровим №228, тобто вже після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач та її мати [PERSON] - дружина померлого, фактично прийняли спадщину як спадкоємці першої черги. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично прийняли спадщину позивач та її племінник [PERSON] як спадкоємець за правом представлення після смерті сестри позивачки [PERSON] , померлої [INFO] . Звернувшись до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок, позивач отримала відмову в зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я батька було видане вже після його смерті, тому за захистом своїх прав позивач змушена звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою від 11 червня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 25 червня 2024 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 1999 року, виданого Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.10). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини виникли в 1999 році, тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР). За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивачка [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 червня 2002 року, виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 грудня 1969 року, виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, батьками позивачки зазначено [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу з [PERSON] 03 березня 1984 року (а.с.11,12). З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Миколаївської області від 21 березня 2024 року №122-02-42 позивач була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на день його смерті. Крім неї, разом зі спадкодавцем були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - онуки спадкодавця, та [PERSON] - дружина спадкодавця (а.с.23). Дослідивши копію спадкової справи №264/99 до майна померлого [PERSON] , судом встановлено, що 22 листопада 1999 року до Жовтневої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.62). Дружина спадкодавця [PERSON] 22 листопада 1999 року звернулась до нотаріальної контори з заявою, відповідно до якої вона відмовилась від належної їй частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] на користь дочки [PERSON] (а.с.61). Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 січня 2022 року, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). Таким чином, в силу статей 548, 549, 553 ЦК УРСР, позивач, враховуючи відмову дружини спадкодавця [PERSON] від їй частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , на користь своєї доньки - позивача у справі, є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується листом державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного нерухомого майна, оскільки до нотаріальної контори надане свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 02 березня 2000 року, тобто вже після смерті спадкодавця (а.с.27). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що вказане свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] видане виконкомом Галицинівської сільської ради 02 березня 2000 року, тобто після смерті спадкодавця (а.с.9). З реєстру прав власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 21 квітня 2010 року №228 вбачається, що власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 02 березня 2000 року, виданого виконкомом Галицинівської сільської ради, зазначено [PERSON] (а.с.73). Зазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок видане на підставі рішення №15 виконкому Галицинівської сільської ради від 18 березня 1993 року щодо надання права на оформлення права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] з видачею свідоцтва про право власності на будинок (а.с.28). Відповідно до положень статті 49 Закону України «Про власність» ( у редакції станом на 1999 рік) володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Свідоцтво про право власності, видане після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність житлового будинку за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку, визнати за собою право власності на спірний житловий будинок, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved