Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 26.07.2003 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу подружжя мають дітей, неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] та повнолітнього - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, у зв`язку з чим вони з 2022 року припинили сімейно-шлюбні відносини. Позивач зазначає, що фактичні сімейні відносини між ним та [PERSON] припинились, сторони проживають окремо та мають різні місця реєстрації та мешкання, окремий бюджет, тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд справи призначено на 28 серпня 2024 року. У судове засідання позивач не з`явилися, 28 серпня 2024 року, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просила строк для примирення не надавати. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву від 28 серпня 2024 року, відповідно до якої просив розглядати вказану цивільну справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 26.07.2003 перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №199. Від даного шлюбу подружжя мають дітей, неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] та повнолітнього - [PERSON] , [INFO] . Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу. Сторони не виявили бажання примиритись. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи вищенаведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, а відповідачем це не заперечується. Наведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Клопотань про зміну прізвища не заявляла, а тому суд вважає за необхідне залишити прізвище позивача без змін. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їхнім інтересам. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved