Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач - 2) про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] . Відповідно до Розписки від 02.10.2020 написаної власноруч відповідачем 1, остання взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 93 500,00 грн., що еквівалентно 3 300,00 доларів США на дату отримання, та зобов`язалась повернути грошові кошти з безвідсоткової позики у строк до 31.12.2021. Відповідно до Розписки від 22.10.2020 написаної власноруч відповідачем 1 ( [INFO] , паспорт [NUMBER] вид. Богунським РВ УМВС України в Житомирській області від 13.09.2008, РНОКПП [NUMBER] ), відповідач 1 взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 132 887,00 грн., що еквівалентно 4 700,00 доларів США на дату отримання, та зобов`язалась повернути грошові кошти з безвідсоткової позики у строк до 31.12.2021. Станом на 13.11.2023, було відсутнє добровільне виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів у сумі 8 000,00 доларів США у строк до 31.12.2021 [PERSON] чи його спадкоємцям, та у будь-яку іншу дату. Позивач 13.11.2023 письмово звернулась з вимогою повернути позику в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США 00 центів, що еквівалентно на дату направлення вимоги 298 400,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання письмової вимоги. За інформацією з сайту Укрпошти відповідач 1 не отримала письмову вимогу про повернення коштів, та відповідно жодних дій, щодо повернення боргу не вчинила, на будь-який зв`язок (телефон, еmeil) не виходить та всіляко уникає зустрічей. Зазначає, що було нараховано 3% річних у сумі 13 006,40 грн., а також, інфляційні втрати у розмірі 68 821,65 грн., а всього 81 828,05 грн. Оскільки позивач та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, кошти, які взяли в позику, відповідно до розписок, використані для спільного блага відповідача 1 та відповідача 2, а саме, купівлі квартири за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 2581588380000, номер відомостей про речове право: 46690785), з подальшим переоформленням на відповідача 2, а отже, необхідно солідарно стягнути заборгованість за розписками з відповідача 1 та відповідача 2. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 20.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що позивачем не доведено виникнення солідарного зобов`язання та обов`язок відповідача 2 погасити заборгованість, крім того, зазначено, що 3 % річних та інфляційну складову боргу обраховано не вірно. 04.04.2024 року до суду надішли заперечення на відповідь на відзив де зазначено, що 10.02.2022 між подружжям відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено договір про передачу майнових прав на квартиру, що належала відповідачу 1 за адресою: [ADDRESS] , дані дії дають підстави вважати, що останні були вчинені з метою приховання, передачі майна,для унеможливлення примусового стягнення у рахунок погашення заборгованостей за розписками, а отже, було вчинено фраудаторний правочин. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Розписки від 02.10.2020 написаної власноруч відповідачем 1, відповідач 1 взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 93 500,00 грн., що еквівалентно 3 300,00 доларів США на дату отримання, та зобов`язалась повернути грошові кошти безвідсоткової позики у строк до 31.12.2021 (дане підтверджується оригіналом розписки,яка міститься в матеріалах справи, була досліджена судом, а відтак, приймається судом до уваги. Відповідно до Розписки від 22.10.2020 написаної власноруч відповідачем 1, остання взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 132 887,00 грн., що еквівалентно 4 700,00 доларів США на дату отримання, та зобов`язалась повернути грошові кошти безвідсоткової позики у строк до 31.12.2021 (дане підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи, тому приймається судом до уваги). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач 13.11.2023 письмово звернулися з вимогою повернути позику в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США 00 центів, що еквівалентно на дату направлення вимоги 298 400,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання письмової вимоги. Відповідно до інформації з сайту Укрпошти відповідач 1 не отримала письмову вимогу про повернення коштів, та жодних дій, щодо повернення боргу не вчинила. Судом приймається до уваги розрахунок 3% річних у сумі 13 006,40 грн., який розрахований наступним чином. Початкова сума заборгованості без врахування курсових різниць - 226 387,00 грн Кількість днів прострочення оплати - 2022 рік (365 днів), 11 місяців 2023 року (334 дні), разом 699 днів. Сума 3% розрахунок 226 387,00 *3 *699 /100/ 365 = 13 006,40 грн. А також, розрахунок інфляційних втрат у розмірі 68 821,65 грн., який розрахований наступним чином. Показник індекс інфляції 2022 рік - 126,6 10 місяців 2023 року - 103,8 Розрахунок інфляційних втрат за 2022 рік 226387,00 * 1,266 = 286 605,94 286 605,94 - 226 387,00 = 60 218,94 грн. Розрахунок інфляційних втрат за 10 місяців 2023 року 226387,00 * 1,038 = 234 989,71 грн. 234 989,71 - 226387,00 = 8 602,71 грн. Разом інфляційних втрат 60 218,94 + 8 602,71 = 68 821,65 Судом приймається до уваги, що відповідно до розписок кошти використані для спільного блага відповідача 1 та відповідача 2, а саме, купівлі квартири за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 2581588380000, номер відомостей про речове право: 46690785), з подальшим переоформленням на відповідача 2, а отже, приходить до висновку, про необхідність солідарного стягнення заборгованість за розписками з відповідача 1 та відповідача 2. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно із частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Відповідно до статті 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено статтею 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша стаття 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, Постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, Постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Таким чином, судом зазначається, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, містить умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, враховує висновки, що викладені у Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у Постанові Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідачі порушили умови договору позики, а відтак, з них слід стягнути на користь позивача грошові кошти в сумі 380 228,05 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору 3 802,28 грн.

Outcome: approved