Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, зазначив, що у 2019 році він та відповідачка почали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої є позивач. Восени 2022 року сторони припинили спільне проживання і з того часу проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків, а їхня донька [PERSON] постійно проживає разом з позивачем, який самостійно виховує та утримує доньку, в той час як відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Позивач вказує, що для здійснення особисто своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання дитини, враховуючи, що мати усунулася від виховання дитини і позивач виховує доньку самостійно, йому необхідно встановити факт самостійного виховання дитини, в зв`язку з тим, що це надає йому право належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього Сімейним Кодексом України, діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідачки та надає інші права, передбачені Сімейним Кодексом України у разі ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків. З наведених підстав посилаючись на положення ст.ст.150, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення в тому, що він, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , самостійно виховує та утримує дитину віком до 18-ти років (неповнолітню дитину) [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, при цьому надала суду заяву, в якій зазначила, що визнає позов та просить розглянути справу без її участі. Представник третьої особи виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, при цьому виконавчий комітет був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини. У 2019 році позивач та відповідачка почали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 12.06.2021 року за актовим записом №230 від 12.06.2021 року, яке видане Чорноморським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса). Восени 2022 року сторони припинили спільне проживання і з того часу проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків, в той час я малолітня дитина постійно проживає разом позивачем. [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає окремо від відповідачки в належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини. Місце проживання доньки [PERSON] з 15.06.2021 р. зареєстроване разом з позивачем у вказаній квартирі. Малолітня дитина [PERSON] перебуває на медичному обліку в КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, де отримує медичну допомогу, профілактичні щеплення. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, витягами з реєстру територіальної громади №2024/006575055 від 05.06.2024 року та №2024/006575037 від 05.06.2024 року, медичною документацією. Суд, враховуючи наявні у справі письмові докази та позицію відповідачки, приходить до висновку, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, знаходиться на його одноособовому вихованні та утриманні, а відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. З наведених підстав суд вважає доведеним факт самостійного утримання та виховання позивачем неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до\~ст.\~15\~Сімейного Кодексу\~України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьк и зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини надає позивачу, з метою захисту прав та інтересів дитини, наступні права: належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього ст. 150 Сімейного Кодексу України; діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідачки; захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини; здійснення обов`язків щодо належного виховання дитини та захисту її прав без згоди відповідачки у відповідності до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України; право ініціювання процедури позбавлення батьківських прав. В зв`язку з тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України, такими як право батьків на визначення місця проживання дитини, право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що ця вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження. За таких обставин суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved