Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

В березні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив суд: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з липня 2013 року по серпень 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року, визначено участь [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , а саме, щосереди та щоп`ятниці з 17.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 10.00 год. до 15.00 год. в м. Києві без присутності матері. Після вищезазначеного рішення суду донька сторін залишилася проживати з [PERSON] . В послідуючому, у зв?язку із застосуванням з боку [PERSON] до неповнолітньої доньки фізичного та психологічного насильства [PERSON] був змушений звернутися до суду з позовом для захисту прав дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м Києва від 04 березня 2021 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, рішення Шевченківського районного суду м Києва від 04 березня 2021 року залишено без змін. Після вищезазначеного рішення суду, місце проживання неповнолітньої було змінено на спільне проживання з батьком ( [PERSON] ). Відповідачка по справі, після зміни місця проживання доньки, повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов?язків, не спілкується з донькою, не піклується про її фізичний та духовний стан; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки; не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням; матеріально її не підтримує. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами позовного (загального) провадження. Відповідачка, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористалася; відзив на позовні вимоги до суду не надіслала. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслала, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надав письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] ; звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив прийняти рішення в якомога найкращих інтересах дитини. Суд, заслухав пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов?язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.2, 4 ст.155 СК України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з липня 2013 року по серпень 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду и. Києва від 02 серпня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково. Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення розміру аліментів та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково, ухвалено: -шлюб, укладений та зареєстрований 12 липня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між громадянами [PERSON] та [PERSON] - розірвати; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення повноліття дитини, аліменти в розмірі 2 000, 00 грн., починаючи з 31 січня 2017 року; -визначити наступну участь [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітньою [PERSON] , [INFO] , а саме, щосереди та щоп`ятниці з 17.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 10.00 год. до 15.00 год. в м. Києві без присутності матері. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовлено. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. В послідуючому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей і сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною; визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною; визначення місця проживання дитини - задовольнити частково, ухвалено: -визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 листопада 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року залишено без змін. Під час розгляду справи, судом встановлено, що малолітня донька сторін проживає спільно з батьком та перебуває на його утриманні. Ніякого спілкування з матір?ю ( [PERSON] ) дитина не має. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року ?Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав?, судам роз?яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Як вбачається із висновку, складеного комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 червня 2024 року за №103-4741 вбачається, що мати дитини - [PERSON] маючи можливість виконувати батьківські обов?язки по вихованню дитини, повністю ухилилась, не цікавиться життям та здоров?ям дитини, інтересами, не бере участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, не виявляє бажання спілкуватися з нею, матеріально не допомагає. Враховуючи зазначені обставини, комісія з питань захисту дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] (а.с.127-128). Під час розгляду справи, судом не встановлено, що з боку позивача чинились перешкоди відповідачці у спілкуванні з донькою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину (ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України). Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що відповідачка самоусунулася від виховання доньки, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про доньку та не відвідує її. Вихованням та доглядом за дитиною займається виключно позивач. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зурахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968, 96 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved