Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

17 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , укладеного 17 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] . А також скасувати державну реєстрацію речових прав згідно з договором дарування, укладеним 17 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т., зареєстрованим за № 353, індексний № 51657971 від 17.03.2020р. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2021 року позовну заяву разом з додатками направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області за підсудністю в порядку статті 31 ЦПК України. Матеріали зазначеної справи надійшли до Жовтневого районного суду Миколаївської області 19 жовтня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 листопада 2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 336000,00 грн., а останній зобов`язався повернути вказану суму до 18 лютого 2020 року, однак не виконав свої зобов`язання. Позивач звернувся до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики та 27 лютого 2020 року Корабельним районним судом м. Миколаєва винесено ухвалу, якою накладено арешт на житловий будинок, що належав на праві приватної власності [PERSON] 17 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки. 12 травня 2021 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва з відповідача було стягнуто заборгованість за договором позики на користь позивача. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що договір дарування житлового будинку та земельної ділянки укладений 17 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним, оскільки відповідачі по справі, які уклали договір діяли недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора, оскільки уклали договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Ухвалою суду від 05 січня 2022року року позовну заяву залишено без руху на підставі ст. 185 КК України. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 14 березня 2022 року. Підготовче засідання неодноразово відкладалось у зв`язку з введеням у країні військового стану, зняття з розгляду призначених справ відповідно до розпорядчих актів голови суду у зв`язку з постійними обстрілами м. Миколаєва, на території якого розташований Жовтневий районний суд Миколаївської області, відсутності поштових марок для виклику осіб, відсутність належного поштового зв`язку, відсутності даних щодо належного повідомлення сторін про дату та час судового засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Шишкіна В. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Від третьої особи приватного нотаріуса Ягужинської К. Т. надійшла заява про проведення судового засідання без її участі. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.02.2020 року по справі № 488/540/20 задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову та накладений арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 27237723, який належить на праві приватної власності [PERSON] . Як вбачається з вищезазначеної ухвали, заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок подано позивачем [PERSON] разом з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 336000 грн. Розгляд заяви про забезпечення позову проводився без участі сторін по справі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач [PERSON] знав про те, що на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.05.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 336000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. 17 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки відповідно до якого [PERSON] передає безоплатно, а обдаровувана приймає у власність як дарунок житловий будинок [ADDRESS] (три) з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою. В п.6 договору зазначено, що відсутність податкової застави на нерухоме майно, заборони відчуження та зареєстрованих в будинку осіб нотаріусом перевірені. Відповідно до п. 5 договору Дарувальник довів до відома Обдаровуваної, а Обдаровувана прийняла до уваги, що відчужувана нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя. Згода дружини [PERSON] на відчуження нерухомості додана до матеріалів цієї справи. Відповідно до п. 12 договору Обдаровувана, підтверджує прийняття дарунка прийняттям символів вказаної нерухомості технічного паспорту та ключів від неї. Відповідно до п. 14 договору усі витрати, пов`язані з оформленням цього договору, несе Обдаровувана. Відповідно до Довідки від 09.12.21 № 4064 [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 19.06.2020 року. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30.11.2020 року. Тобто, після укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, [PERSON] зареєструвалась за адресою розташування нерухомого майна. що підтверджує намір досягнення юридично-правових наслідків укладеного договору. Статтями 15,16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень частини 1 статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з частинами 1-5 статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним (стаття 204\~ЦК України). Статтею 215\~ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно достатті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У постанові Верховного Суду у складі колегії\~суддів Касаційного господарського суду від 04 грудня 2019 року у справі № \~910/17755/18 зазначено, що для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що умисел обох сторін на укладення фіктивного правочину не доведений. Дії [PERSON] після укладення договору дарування (реєстрація місця проживання, технічний паспорт) свідчать про дійсність намірів при його укладенні та добросовісність дій, спрямованих на реалізацію зазначених у договорі умов. Також позивачем не доведено, що [PERSON] знав про наявність позову в Корабельному районному суді м. Миколаєва про стягнення з нього заборгованості за договором позики у розмірі 336000 грн. та накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на час укладення договору дарування, а в п. 6 договору дарування від 17 березня 2020 року зазначено, що відсутність податкової застави на нерухоме майно, заборони відчуження та зареєстрованих в будинку осіб нотаріусом перевірені. Крім того, як слідує з ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.02.2020 року позов був пред`явлений лише до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором позики з зобов`язанням переоформити ділянку в с. Коблево, що належить йому на праві приватної власності. Отже, будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не є предметом зазначеного договору позики, заставним майном, тощо. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог [PERSON] \~до [PERSON] \~та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання договору недійсним, слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed