Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Зарубін звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 1.08.2011р. його було прийнято на роботу до ПАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» призначено на посаду оператора, а з 2012 року начальником дільниці очищення виробництва. Позо обґрунтовано тим, що підприємство, де він працював, розташоване на непідконтрольній Україні території, тому у нього відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду. Зарубін у судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явилися. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01.08.2011 року позивач працював у відповідача на посаді оператора, а з 2012 року на посаді начальника дільниці очищення виробництва. У зв`язку з бойовими діями та частковою окупацією Луганської області, Позивач змушений виїхати на тимчасове проживання в м.Одесу. Підприємство призупинило свою роботу та не здійснює господарську діяльність. Заробітна плата позивачу не нараховується і не виплачується, крім того, не здійснюється нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду. З 31.05.2022 року позивача взято на облік як внутрішньо-переміщена особа, фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №5106-5001714425 від 31.05.2022 року. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (зі змінами відповідно Наказу 224 від 17 серпня 2023 року) територію м.Лисичанськ Луганської області віднесено до тимчасово окупованої території. Трудові відносини усіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року, який набрав чинності 24.03.2022 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352-IX від 01.07.2022 року визначає, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (ч. 1 ст.1 Закону). За змістом ч.3 цієї статті у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно ст.4 Закону, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що у зв`язку із веденням бойових дій у районі, де розташоване ПАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» та через загрозу для життя та здоров`я, працівник може розірвати трудовий договір за власною ініціативою без двотижневого строку попередження, як це передбачено ст.38 КЗпП України, а також враховуючи те, що вищезазначене підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території України у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб окрім звернення до суду. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у позивача відсутня можливість припинити трудові відносини, що позбавляє його можливості реалізувати в подальшому своє право провести перерахунок пенсії як непрацюючому пенсіонеру, встановлення факту припинення трудових відносин не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб, доцільність його встановлення та неможливість його встановлення у позасудовому порядку знайшов своє підтвердження у суді. Щодо інших позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки спору щодо видачі трудової книжки та виплати, відповідно до ст.116 КЗпП України, сум на час подачі позову не виникло. На підставі викладеного,

Outcome: partial