Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №35990-01/2023 в розмірі 49270 грн., з яких: 12400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36870 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 27.01.2023 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитним договір №35990-01/2023, який, підписано електронним підписом позичальника, а саме одноразовим ідентифікатором. 26.09.2023 року між ТОВ «ФК "Інвеструм» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №26092023, у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрах боржників. Відповідно до Реєстру Боржників від 26.09.2023 року до Договору факторингу №26092023, ТзОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49270 грн., з яких: 12400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36870 грн. - сума заборгованості за відсотками. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №35990-01/2023 в загальному розмірі 49270 грн.. Наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 18.04.2024 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду також не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склались відносини зобов`язального характеру, що підтверджується укладеним договором кредиту/та договором факторингу. Так, 27.01.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія "Інвеструм"» та [PERSON] було укладено кредитний договір №35990-01/2023, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 12400 грн. строком на 25 днів до 20.02.2023 року, зі сплатою 0,99 % на добу. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону [PERSON] . З умовами договору позичальник ознайомився, підписавши паспорт споживчого кредиту. 16.03.2023 року між ТОВ «ФК Інвеструм» та [PERSON] на підставі заявки позичальника укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору №35990-01/2023 року, за умовами якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання на 20 днів до 04.04.2023. Сума кредиту 12400 грн., фіксована процентна ставка 0,99% на день, сума відсотків за користування кредитом 8990 грн.. Додаткова угода також підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. В подальшому, 26.09.2023 року між ТОВ «ФК "Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №26092023 у відповідності до умов якого, первісний кредитор передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК "Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах боржників. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором Факторингу № 26092023 Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №26092023, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №35990-01/2023 на суму 49270 грн., зокрема, 12400грн. сума боргу, 36870 грн. сума відсотків. При застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховується наступне. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, [PERSON] уклав кредитний договір шляхом підписання його електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, проте в порушення умов договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, доказів зворотнього матеріали справи не містять. Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором та сплата процентів за користування ним. . За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Уклавши договір факторингу під №26092023 позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідача за кредитними зобов`язаннями за договором №35990-01/2023, яке передав первісний кредитор. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем за період з 26.09.2023 по 29.02.2024, заборгованість відповідача за кредитним договором №35990-01/2023 становить 49270 грн., зокрема, 12400 грн. сума боргу, 36870 грн. сума відсотків. Разом з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в розмірі 21390 грн., а саме 12400 гривень сума кредиту, та відсотки в розмірі 8990 гривень, так як розрахунок включає період, який виходить за межі строку кредитування за кредитним договором №35990-01/2023 з урахуванням додаткової угоди.. Так, за умовами кредитного договору від 27.01.2023 сторони погодили строк кредитування 25 днів до 20.02.2023. Проте, згідно додаткової угоди від 16.03.2023 сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за кредитним договором до 04.04.2023 року. За змістом додаткової угоди заборгованість за кредитним договором яка підлягає сплаті становить 12400 гривень тіло кредиту та 8990 грн. відсотки за користування кредитом. Отже, саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах погодженого строку кредитування. Так, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитним договором та неустойку припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з такими позовними вимогами він не звертався. Таким чином, після закінчення строку кредитування, у позивача відсутні правові підстави на стягнення заборгованості по відсотках, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Задовольняючи позовні вимоги частково в сумі 21390 грн. суд також враховує, що відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзиву на позовну заяву, не спростував розрахунок суми позовних вимог, не подав доказів на погашення заборгованості за кредитним договором, отже сума заборгованості ним не заперечується. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 34,41% (21390 х 100 : 49270), судовий збір слід стягнути в розмірі 1041 грн. 93 коп. (3028 х 34,41 : 100).

Outcome: partial