Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління пенсійного фонду у Харківській області, в якому з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити [PERSON] пенсію відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2024 серія НТВ №681641 (спадкова справа №225/2023, зареєстровано в реєстрі №1-608), яка належала її батьку - [PERSON] , померлому [INFO] у сумі 244865,93 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який перебував на пенсійному забезпеченні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/24448/21 ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії [PERSON] за період з 01.01.2018 по 31.07.2022 та нараховано різницю в пенсії у розмірі 37 523,22 грн. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022- по справі № 520/7516/22 ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок пенсії [PERSON] за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 нараховано різницю в пенсії у розмірі 207 342,71 грн. [PERSON] помер [INFO] . Нараховані на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14,12.2022 року по справі №520/7516/22 суми пенсії не були ним одержані за життя. Завідувачем Четвертої Харківської міської держаної нотаріальної контори нотаріусом Козелько Т. відкрита спадкова справа за заявою [PERSON] . Завідувач Четвертої Харківської міської держаної нотаріальної контори Козелько Т. направила запит про наявність та суми недоотриманих коштів (пенсій, субсидії, тощо) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), померлого [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до ГУПФУ в Харківській області від 30 березня 2023 року. ГУПФУ в Харківській області надало лист від 25.04.2023 № 2000-0508-8/52864, яким повідомило, що виплату пенсії [PERSON] , припинено з 01.04.2024 у зв`язку зі смертю пенсіонера 01.03.2023; зазначено, що статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера; іншого чинним законодавством не передбачено. Зазначений лист відповідача не містив запитуваної нотаріусом інформації про наявність та суми недоотриманих коштів пенсії на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі №520/16054/23 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено та вирішено, зокрема зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати завідувачу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. інформацію щодо розміру пенсійних виплат нарахованих, але не виплачених на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14.12.2022 року по справі №520/7516/22, які належали [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), померлого [INFO] , але не були ним одержані за життя. На виконання зазначеного рішення суду ГУПФУ в Харківській області листом від 19.02.2024 № 2000-0508-8/29065 надало завідувачу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. запитувану інформацію щодо суми недоотриманих коштів пенсії. Державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. на підставі заповіту [PERSON] видано спадкоємиці - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.04.2024 серія НТВ №681641 (спадкова справа. №225/2023, зареєстровано в реєстрі №1-608), згідно з яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з пенсійних виплат нарахованих на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14.12.2022 року по справі №520/7516/22, але не виплачених [PERSON] : за період з 01.01.2018 по 31.07.2022 в розмірі 37523,22 грн; за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 в розмірі 207 342,71 грн. Позивачка звернулась до відповідача із заявою від 04.04.2024 щодо виплати їй грошей які належать позивачці на правах спадщини. Листом від 09.04.2024 №2000-0203-8/58973ГУПФУ в Харківській області повідомило, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14.12.2022 року по справі №520/7516/22 включені до Реєстру судових рішень, до якого у разі смерті стягувана вноситься інформація про особу, яка має право на одержання сум нарахованих згідно рішення суду у зв`язку зі смертю стягувана. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. 15.08.2024 від представника позивача надійшла заява про повернення до стадії підготовчого провадження зменшення позовних вимог, де просив розглядати позов виключно в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити [PERSON] пенсію відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2024 серія НТВ №681641 (спадкова справа №225/2023, зареєстровано в реєстрі №1-608), яка належала її батьку - [PERSON] , померлому [INFO] у сумі 244865,93 грн. З огляду на те, що вказана заява позивача фактично є відмовою від частини позовних вимог, що згідно ст.49 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, суд не вбачає підстав до задоволення клопотання в частині повернення до стадії підготовчого провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилась. До суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року\~ у справі № 520/16054/23 встановлено, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданого 23 лютого 1986 року. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Також, вказаним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати завідувачу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. інформацію щодо розміру пенсійних виплат нарахованих, але не виплачених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14.12.2022 року по справі №520/7516/22, які належали [PERSON] , померлого [INFO] , але не були ним одержані за життя. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.04.2024, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1940 року народження, який номер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з пенсійних виплат, нарахованих, але не виплачених [PERSON] , який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплату якої припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера 01.03.2023 року; Згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі № 520/24448/21 нараховано різницю в пенсії за період з 01.01.2018 по 31.07.2022 в розмірі 37523.22 гри.; Згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року по справі № 520/75.16/22 нараховано різницю в пенсії за період, з 01.04.2019 по 31.01.2023 в розмірі 207342.7-1 гри. та внесено, до Реєстру судових рішень, що підтверджується листом головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.02.2024. Листом від 09.04.2024 №2000-0203-8/58973ГУПФУ в Харківській області повідомило, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року по справі №520/24448/21 та від 14.12.2022 року по справі №520/7516/22 включені до Реєстру судових рішень, до якого у разі смерті стягувана вноситься інформація про особу, яка має право на одержання сум нарахованих згідно рішення суду у зв`язку зі смертю стягувана. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19. Цією постановою зазначено, що до спірних правовідносин, застосування Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є помилковим. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання права власності та стягнення грошових коштів, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення 548 018,80 грн. моральної шкоди. З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами статей\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Згідно зі\~статтею 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 212 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Відповідно до роз`яснень викладених в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди та понесення моральних страждань. На підставі зазначеного та

Outcome: approved