Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

у квітні 2024 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що позивач у період з 01.05.2015 по даний час надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] і споживають послуги ПУБСПТ, які надає позивач. У зв`язку з тим, що відповідачі знехтували обов`язком щодо укладення письмового договору з позивачем, то у відповідності до ст. 633 ЦК України діє уніфікований публічний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, який затверджено Постановою КМ України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Відповідно до вказаного договору відповідачі зобов`язані сплатити позивачу за надані ПУБСПТ. Станом на час звернення до суду з вказаним позовом у відповідачів існує заборгованість, яка виникла у період з 01.05.2015 по 01.10.2023 в розмірі 40700,14 грн., в тому числі: основний борг - 32753,68 грн.; інфляційні втрати - 5883,42 грн.; 3% річних - 2063,04 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за вказаний період в розмірі 40700,14 грн, з яких: основний борг - 32753,68 грн.; інфляційні втрати - 5883,42 грн.; 3% річних - 2063,04 грн.. Ухвалою від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у вказаній справіпостановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін (а.с. 19-20). Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. В судове засідання представник позивача не прибув, позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про час і місце розгляду справи повідомлене належним чином (а.с. 24), про причини неявки представника суд не повідомило. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Судові повістки, направлені судом по місцю реєстрації відповідачів, повернулися до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25, 26). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.05.1989 [PERSON] на сім`ю з трьох осіб видано ордер на право зайняття 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру № 5441 на жиле приміщення, виданим 17.05.1989 виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів (а.с. 10). Квартиронаймачем особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] ; в квартирі за даними ПАК значиться 2 особи (а.с. 8). Відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 19.04.2024 (а.с. 17, 19), відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1, 2, 4 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Однак, суду не надано жодного доказу того, що позивач є підприємством, яке надавало чи продовжує надавати житлового-комунальні послуги, в будинку [ADDRESS] , чи інші послуги на утримання вказаного будинку та прибудинкової території, чи є балансоутримувачем цього будинку, чи нараховував та збирав відповідну квартирну плату з мешканців цього житлового фонду, чи поніс і відшкодовував відповідні комунальні та експлуатаційні витрати утримання цього будинку та його прибудинкової території, внаслідок укладення договорів з іншими суб`єктами господарювання на виконання ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, будь-які установчі документи на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в матеріалах справи відсутні, так само як докази розрахунків та затвердження в установленому законом порядку тарифів на заявлені в позові житлово-комунальні послуги. Також суду не надано доказів того, що позивачем щомісячно направлялись квитанції з сумою боргу, вручалися приписи та претензії з повідомленням про існуючу заборгованість та обов`язок її погасити відповідачам, тощо. Крім того, позивачем не надано підтверджень, що згідно зі ст. ст. 19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між сторонами в справі в сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, відповідний договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , відсутній, або ж вчинення дій відповідачами, які б свідчили про їх небажання укласти такий договір, тобто, що між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також приймаючи до уваги те, що позивачем доводи та обґрунтування позову щодо надання житлово-комунальних послуг і здійснення фактичних дій, спрямованих на утримання багатоквартирного будинку, де знаходиться квартира відповідачів в ході розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, так само, як і обставини того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами наданих саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» конкретних житлово-комунальних послуг та фактично користуються цими послугами, тому, з огляду на те, що обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами, однак такі докази позивачем не надані, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed