Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

У квітні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 25/0/5-07 від 16.02.2007 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова». [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач не сплачує за спожиті ним житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2016 по 01.04.2023 включно в розмірі 6202,59 грн, з яких: основний борг за період з 01.01.2016 по 01.04.2023 - 4238,27 грн, 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2016 по 01.02.2022 - 676,90 грн, індекс інфляції за період з 01.01.2016 по 01.02.52022 - 2150,56 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2023 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - закрито. Постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2024 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2023 - скасовано. Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.02.2024 задоволено заяву про самовідвід судді Ольшевської Ірини Олександрівни у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 року вищевказана цивільна справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2024 прийнято до провадження дану цивільну справу та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом та направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У липні 2023 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач надавав житлово-комунальні послуги мешканцям будинку [ADDRESS] до 01.07.2019, потім було створено ОСББ «Науки 54Б», якому з серпня 2019 відповідач сплачує платежі за надання житлово-комунальних послуг. Зазначила, що заперечує проти задоволення клопотання позивача від 27.04.2023 про поновлення строку позовної давності. 22.03.2017 [PERSON] звернулась до Центру надання адміністративних послуг Голосіївської райдержадміністрації щодо зняття її мами з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю з квартири [ADDRESS] . Позивач у березні 2017 зняв [PERSON] з реєстрації місця проживання. 15.05.2018 позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , яка також належала її матері. В цій заяві позивач зазначив, що 12.04.2017 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру. Разом з цим, у відповіді на відзив на позовну заяву від 05.09.2022 позивач вказує, що заява про видачу судового наказу стосувалась квартири [ADDRESS] і про смерть матері він дізнався лише 10.10.2021 після ознайомлення з матеріалами вказаної цивільної справи. Вважає, що позивач не повідомивши з корисних мотивів достовірну інформацію про дату, коли він дізнався про прийняття [PERSON] спадщини або про одержання нею свідоцтва про право на спадщину ввів суд в оману. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні клопотання від 27.04.2023 про поновлення строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У вересні 2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] набула право власності на спірну квартиру в порядку спадкування усі права та обов`язки, що належали [PERSON] як спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а перейшли до [PERSON] в момент прийняття спадщини. Позивачем 18.10.2021 до суду було подано клопотання про заміну неналежного відповідача, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Відповідач - [PERSON] є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] , набувши право власності на спірну квартиру [ADDRESS] відповідач не повідомив позивачеві про дані обставини, не уклав договір щодо надання житлово-комунальних послуг. Не поцікавився наявністю чи відсутністю заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. Тому, просив задовольнити позов про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у повному обсязі. У серпні 2023 відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні клопотання від 27.04.2023 про поновлення строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт та ін. Відповідно до Рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 164 від 15.07.2004 та Авізо № 246 від 27.04.2005 житловий будинок [ADDRESS] переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.04.2017. Встановлено, що між сторонами дійсно було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Згідно розрахунку позивача заборгованість нарахована за період з 01.01.2016 по червень 2019 включно, з урахуванням боргу станом на 01.01.2016. Якщо новий власник набув право власності у порядку спадкування, то на нього, відповідно до ст. 1218 ЦК України, переходять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті в розмірі вартості спадкового майна. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі змісту ч. 2 ст. 1223 ЦК України вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ч. 2 ст. 1219 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За правилами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Виходячи з аналізу ст.ст. 608, 1219 ЦК України характер спірних зобов`язальних правовідносин, які виникли між сторонами, допускає правонаступництво. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 401/710/15-ц зроблений висновок, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Отже, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину та/чи здійснив реєстрацію прав власника на успадковане нерухоме майно, він має нести тягар утримання майна, що йому належить. Разом з цим, позивач зазначає, що ТОВ «Новобудова» у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] до 01.07.2019 надавало житлово-комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи, наявна копія рахунку на сплату платежів за серпень 2019 від 13.09.2019 ОСББ «Науки 54-Б», яке надає житлово-комунальні послуги після позивача. Також суд зауважує, що з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивачу ще в березні-квітні 2017 було відомо про смерть [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, що зокрема, підтверджується описом наданих документів в ЦНАП Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.03.2017; відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100/39-465 від 15.08.2023 про зняття [PERSON] з реєстрації 22.03.2017 (по смерті); відповіді Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-9622 від 16.08.2023 про передачу карток з питань реєстрації фізичних осіб на [ADDRESS] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації; заяви [PERSON] до начальника ЖЕД №4 Пашали М. від 04.04.2017. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.4 ст. 267 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Правила про позовну давність передбачають право на позов в матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог, оскільки вказаний строк позовної давності перерваний не був та відраховується від дати подачі позову до суду, а саме від 27.04.2023 року, про що є відмітка канцелярії суду про надходження позову. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи пропуск позовної давності до частини вимог, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: dismissed