Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

10.05.2024 року представник позивача - адвокат Силка Т.Ю. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до[PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини яка продовжує навчання. Позов обгрунтовує тим, що з 23.09.2005 року по 05.05.2009 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.08.2009 року було розірвано. В шлюбі народилась [PERSON] , [INFO] . На даний час вона знаходиться на повному утриманні матері. Зазначає, що на даний час є студенткою факультету економіки та управління денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня ВНУ імені Лесі Українки, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року. У зв`язку з навчанням позбавлена можливості самостійно мати будь-які доходи. Усі витрати пов`язані з навчанням, в тому числі надання коштів на проїзд на місце навчання, коштів на харчування, купівля навчальної літератури, канцелярського приладдя, сезонного одягу, оплату самого навчання згідно договору від 06.08.2023 року в розмірі 27300 здійснює лише її мати. Батько допомоги не надає, лише погасив заборгованість за сплати аліментів, є працездатним, служить в ЗСУ, має постійний дохід, стан його здоров`я та матеріальне становище дають можливість сплачувати аліменти на її утримання. У зв`язку з цим просить стягувати з відповідача в користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно з дня подання позову до суду і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-х років, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5600 грн. Ухвалою від 24.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що з 25.10.2023 перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Також на його утриманні перебуває хворий батько [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом третьої групи з діагнозом «трудове каліцтво», який постійно потребує лікування, тому він витрачає значні кошти на його лікування. Щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни. Зазначає , що перебуваючи на бойових позиціях на виконуючи бойові завдання отримав травму, тому з жовтня 2023 року по даний час постійно проходить лікування, що несе за собою значні матеріальні витрати на купівлю ліків та діагностики. Зазначив, що не припиняв підтримувати доньку матеріально та не відмовляється допомагати та утримувати її, піклуватись про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, допомагати у навчанні по мірі можливості, однак вважає, що розмір аліментів, заявлений в позовній заяві завищений, тому згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. Представник позивача Силка Т.Ю. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у зв`язку з тим що перебуває на військовій службі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи судом встановлено, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.07.2014 року вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Станом на 30.04.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 91750,57 грн, яку останній сплатив в повному обсязі (а.с.15,16). [PERSON] , [INFO] досягла повноліття, при цьому продовжує навчання у Волинському національному університеті імені Лесі Українки, на факультету економіки та управління денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року, що підтверджується довідкою № 04/1494 від 09.04.2024 року (а.с.20). Відповідно до договору № 49/ФЕУ/2023С від 06.08.2023 року між Волинським національним університетом імені Лесі Українки та [PERSON] , законним представником [PERSON] укладено договір на навчання [PERSON] на навчальні роки 2023-2027 рр. вартість навчання складає 27300грн. за рік (а.с.18) Згідно зі ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах зобов`язанні обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , досягла 18-ти років, та з 2023 року продовжує навчатися у Волинському національному університеті на факультеті економіки та управління денної форми навчання, за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня, не працює, доходу немає. Проте, дитина, у тому числі повнолітня, для нормальної життєдіяльності та розвитку потребує не лише оплати її навчання, а й витрат на інші природні потреби, які не є безкоштовними. Так, сам по собі факт відсутності розрахунку позивача понесених ним витрат не спростовує наявності таких потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти. Суд не бере до уваги доводи відповідача, що на утриманні перебуває батько, який потребує постійного стороннього догляду, а також те, що його дружина є непрацездатною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того. Відповідач є військовослужбовцем, отримує постійне періодичне грошове забезпечення, що дає можливість стягувати аліменти саме на частку від доходу. Крім того, лікування військовослужбовців внаслідок бойових травм здійснюється за рахунок Держави України. Інших доказів суду не надано. Отже, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, неподання відповідачем доказів на спростування доводів позивачки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того позивач просить стягнути витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5600 грн., однак в матеріалах справи відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, відтак у задоволенні заяви про їх стягнення слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved