Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

08.11.2023 року позивач ТОВ "Консалт Солюшенс" звернулось до Cуворовського районного суду м.Одеси позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 74 326, 22 грн., яка складається з 63 000,96 грн. інфляційне збільшення, 25 954,22 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами;. Ухвалою судді Cуворовського районного суду м.Одеси від 10.11.2023 року справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області. Ухвалою від 11.01.2024 року справу прийнято до провадження Комінтернівського районного суду Одеської області та відкрито провадження. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи були належним чином повідомлена. До суду повернулися конверти з відмітками «за закінченням терміну зберігання». На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. Судовим розглядом встановлено, що 11 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/9247/5/17391, за змістом пункту 1.1. якого Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 38 000,00 долару США зі строком користування кредитними коштами до 15 червня 2015 року в порядку на умовах, визначених цим Кредитним договором. З метою забезпечення Кредитного договору, 11 червня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 014/9247/5/17391/2, за змістом пункту 1.2. якого, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником його Боргових зобов`язань за Кредитним договором № 014/9247/5/17391 від 11 червня 2008 року, в повному обсязі таких зобов`язань. Також, 28 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/9247/2/22158 за змістом пункту 1.11 якого Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 35 000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 27 серпня 2028 року в порядку та на умовах, визначених цим Кредитним договором. 14 лютого 2011 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-672/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та вирішено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк заборгованість за кредитними договором № 014/9247/5/17391 від 11.06.2008 року та № 014/9247/2/12158 від 28.08.2008 року в розмірі 658 838 гривень 95 копійок, вирішено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк витрати за оплату державного мита в розмірі 1700 гривень, та витрати за інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу у розмірі 120 гривень. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. 19 січня 2021 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-12-23- 000001-b за лотом № GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» ЄДРПОУ:42251700, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b. 03 лютого 2021 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/l про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 28, за змістом пункту 1 якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За змістом пункту 2 Договору за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. За змістом пункту 369 Додатку 1 до Договору № GL1N019277_205/l про відступлення права вимоги від 03.02.2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/9247/2/22158 від 28.08.2008 року. За змістом пункту 370 Додатку 1 до Договору № GL1N019277_205/l про відступлення права вимоги від 03.02.2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором № 014/9247/5/17391 від 11.06.2008 року та договором поруки № 014/9247/5/17391/2 від 11.06.2008 року. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 1 805 235,04 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 28.01.2021 року. Таким чином, ПАТ «Фідобанк» вибуло як Кредитор із зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору № 014/9247/2/22158 від 28.08.2008 року та кредитного договору № 014/9247/5/17391 від 11.06.2008 року. 14 червня 2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі №2-672/11 заяву ТОВ "Консалт Солюшенс" про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено замінено вибулого стягувана Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс" у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 2-672/11. З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 13.08.2021 року за вих.№19215/10.01-08 стало відомо, що востаннє виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 2-672/11, виданого Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором було завершено 09.02.2016 року. З вказаної відповіді вбачається, що за виконавчим листом № 2-672/11 частково - стягнуто кошти, залишок боргу складає 288 117,07 гривень. Також згідно зазначеної відповіді, востаннє виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 2-672/11, виданого Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором було завершено 23.12.2016 року. З відповіді також стало відомо, що згідно довідки АДР ГУ ДМС України в Одеській області боржниця [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Інших платежів на рахунок ТОВ «Консалт Солюшенс» не надходило, інші виконавчі провадження з примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у цивільній справі № 2-672/11 відсутні. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, No 15123/03, § 45, €CII, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Відповідно до усталеної практики постанов постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20 встановлено, що розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N757/44680/15-ц. Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на заявнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги або без пред`явлення рішення до примусового виконання у відповідний строк, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Так ТОВ «Консалт Солюшенс», яке є правонаступником ПАТ «Фідобанк», просило стягнути з відповідача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми заборгованості та інфляційні втрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у зв`язку з невиконанням відповідачами рішення суду. Разом з тим судом встановлено, що ні ПАТ «Фідобанк» правонаступником якого є позивач ні сам позивач, після повернення завершення 09.02.2016 року виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі №2-672/11, не реалізували своїх прав на повторне звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду, не звертався до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а отже на момент пред`явлення позову втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду). Отже, зобов`язання відповідача є задавненим у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Як вбачається із встановлених обставин, 3 % річних були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні. Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до заявленої вимоги позовної давності (строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання), а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, міг пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на заявлену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення заявленої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.11.2022 року у справі N285/3536/20. За таких обстави у задоволенні позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами, та інфляційних втрат слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed