Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.02.2021 між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група" та відповідачем було укладено кредитний договір №3072513671/637119. За договором факторингу, укладеним 09.12.2021 між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група" та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3072513671/637119 від 20.02.2021 у розмірі 16000,00 грн, з яких 4000,00 грн - розмір заборгованості за основною сумою боргу, 12000,00 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 20.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №12456-02/2021. Позивач стверджує, що за договором факторингу №\~30112021-1, укладеним 30.11.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №12456-02/2021 у розмірі 18000,00 грн, з яких 4500,00 грн\~- розмір заборгованості за основною сумою боргу, 13\~500,00 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 26.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Гоуфінгоу» та відповідачем було укладено кредитний договір №3072513671/383592. За договором факторингу №08122021, укладеним 08.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Гоуфінгоу» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3072513671/383592 у розмірі 22000,00 грн, з яких 5500,00 грн\~- розмір заборгованості за основною сумою боргу, 16500,00 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 06.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №1298299. За договором факторингу №14/06/21, укладеним 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №1298299 у розмірі 50820,00 грн, з яких 15000,00 грн\~- розмір заборгованості за основною сумою боргу; 35820,00 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того,25.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики №0673935808. За договором факторингу №22/06-22, укладеним 22.06.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інфінанс» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №0673935808 у розмірі 92382,50 грн, з яких 7000,00 грн\~- розмір заборгованості за основною сумою боргу; 85382,50 грн - розмір заборгованості за відсотками. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №3072513671/637119 у розмірі 16000,00 грн, заборгованість за кредитним договором №12456-02/2021 у розмірі 18000,00 грн, заборгованість за кредитним договором №3072513671/383592 у розмірі 22000,00 грн, за договором позики №1298299 у розмірі 50820,00 грн, за договором позики №0673935808 у розмірі 92382,50 грн, усього в розмірі 199 205,50 грн. Також позивач просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8\~ст.178ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.\~7, ч. 2 ст.\~247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Що стосується кредитного договору від 20.02.2021 №3072513671/637119 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2021 між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група" (Товариство) та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту №3072513671/637119, за яким Товариство зобов`язалося надати відповідачу (Клієнт) кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів під 912.5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі (а.с. 11-12). Згідно з п. 1.4 укладеного договору кредит надається безготівковим шляхом на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Матеріали справи не містять даних про те, чи отримав відповідач за указаним кредитним договором кредит на свою банківську картку. У подальшому між ТОВ «Кредитна установа "Європейська кредитна група" , як Клієнтом, та позивачем, як Фактором, 09.12.2021 було укладено договір факторингу №09122021, згідно з яким Фактор зобов`язався передати грошові кошти Клієнту, а Клієнт - відступити Факторові право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 15-17). Згідно з п.1.2 права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2. Згідно договором Реєстр боржників це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою в Додатку №1 (форма Реєстру Боржників у паперовому вигляді) і Додатку №4 (форма Реєстру Боржників в електронному вигляді) до цього Договору. Вказаний Додаток 1 до суду позивач не надав, що унеможливлює для суду встановити чи відповідає наданий позивачем витяг з Реєстру боржників формі, встановленій у Додатку №1 до Договору (а.с. 19). Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір факторингу №09122021 позивач надав суду не в повному обсязі, а вибірково надано сторінки, на яких вказано умови договору з п.\~1.1 до п.\~5.1, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці вказано пункти 9.3-10. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 15-17). У вступній частині Договору надано визначення терміну «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, а саме: кредитні договори в електронному вигляді; анкети-заяви на отримання кредиту; заяви Боржників на готівковий переказ на вказані Боржником реквізити; платіжне доручення або інше документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником; детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги. Однак позивач не надає суду платіжне доручення (або інший платіжний документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок боржника. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає суду витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №09122021 від 09.12.2021, у якому вказано, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №3072513671/637119 становить 16000,00 грн, з них заборгованість за основним боргом - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками -12000,00 грн.(а.с.19). Однак, цей документ не є первинним документом, тому встановити наявність кредитної заборгованості за цим договором не надається можливим. Таким чином, позивач не подав суду доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним кредитним договором, а також не подав жодного доказу на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами. Що стосується договору про надання фінансового кредиту від 20.02.2021 №12456-02/2021 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (Товариство), та відповідачем (Клієнт), був укладений договір про надання фінансового кредиту №12456-02/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надає відповідачу кредит у розмірі 4500,00 грн строком на 30 днів під 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (а.с. 25-27). Згідно з пунктом 1.5 указаного договору датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач отримав кредитні кошти, а також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач цими кредитними коштами користувався. Однак у подальшому, а саме 30.11.2021, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та ТОВ «ФК «Інвеструм»», як клієнтом, було укладено договір факторингу №\~30112021-1, згідно з яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.30-31). У пункті 1.1 цього договору факторингу зазначено, що підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника [PERSON] , номер кредитного договору №12456-02/2021, розмір заборгованості за основною сумою боргу\~4500,00 грн, за відсотками\~13500,00 грн, разом\~18000,00 грн (а.с. 33). Згідно з пунктом 1.2 цього договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу від 30.11.2021 №30112021-1 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 2) (а.с. 32). Як доказ наявності заборгованості відповідача позивач надає розрахунок заборгованості за кредитним договором від 20.02.2021 №12456-02/2021 від 20.02.2021 за період з 30.11.2021 до 30.09.2022, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 34). Що стосується договору про надання фінансового кредиту від 26.02.2021 №3072513671/383592 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу», (товариство) та відповідачем (Клієнт) було укладено договір про надання фінансового кредиту №3072513671/383592, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 5500,00 грн, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. У договорі сторони обумовили, що кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом Клієнт сплачує ТОВ «Гоуфінгоу» 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,5 % на добу, тип процентної ставки - фіксована (а.с. 40-41). Згідно з п. 1.4 указаного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач взагалі отримав кредитні кошти, а також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач такими кредитними коштами користувався. Однак у подальшому, а саме 08.12.2021, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Гоіфінгоу», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №08122021, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.(а.с.45-46). У п. 1.1 цього договору факторингу зазначено, що перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1, є невідємною частиною Договору. Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника [PERSON] , номер кредитного договору 3072513671/383592, розмір заборгованості за основною сумою боргу 5500,00 грн, за відсотками 16500,00 грн, разом 22000,00 грн (а.с. 48). Згідно з п. 1.2 цього договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей є невідємною частиною цього договору. Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №08122021 від 08.12.2021 не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 2), що очевидно та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 47). З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №08122021 від 08.012.2021 тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. Як доказ наявності заборгованості відповідача позивач надає розрахунок заборгованості за кредитним договором №3072513671/383592 від 26.02.2021 за період з 08.12.2021 до 30.09.2022, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 49). Що стосується договору позики №1298299 від 06.03.2021 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2021 між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» (Позикодавець), та відповідачем (Позичальник), був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується передати Позичальнику у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника грошові кошти у розмірі 15000.00 грн строком на 30 днів під процентну ставку 1,19%, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.53). При цьому матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач отримав кредитні кошти, а також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач цими кредитними коштами користувався. Однак у подальшому, а саме 14.06.2021, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №14/06/21, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобовязань, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.59-60). У пункті 1.1 цього договору факторингу зазначено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників №3 до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника [PERSON] , номер договору позики 1298299, розмір заборгованості за основною сумою боргу\~15000,00 грн, за відсотками\~35820,00 грн, разом\~50820 грн (а.с. 64). Згідно з пунктом 1.2 цього договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників №3 за Договором факторингу від 14.06.2021 №14/06/21 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований, що очевидно та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 63). Як доказ наявності заборгованості відповідача позивач надає розрахунок заборгованості за кредитним договором від 06.03.2021 №129829 за період з 16.08.2021 до 30.09.2022, підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 65). Що стосується договору позики №0673935808 від 25.02.2021 суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2021 відповідач звернувся до ТОВ "Інфінанс" з Заявкою-Анкетою на отримання кредиту №3501572, згідно якої просив надати йому кредит на споживчі цілі у сумі 7000,00 грн терміном на 30 днів на платіжну картку 4149609000028888 (а.с.74). Відповідач 25.02.2021 електронним підписом підписав Паспорт споживчого кредиту, яким серед інших умов кредитування визначена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 638,75 відсотків річних (1,75% в день). При цьому матеріали справи не містять доказів того, що указаний кредитний договір ідентифікується як договір позики №0673935808 від 25.02.2021, на який посилається у позовній заяві позивач. Позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за Договором №0673935808 від 31.12.2020, підписаний директором ТОВ "Інфінанс" О.О. Балабко., згідно якого заборгованість за відсотками становить 85382,50 грн, по основному боргу - 7000,00 грн (а.с. 93-96). Суд звертає увагу про невідповідність указаної у розрахунку дати Договору позики №067393580 - "31.12.2020", даті, зазначеній у позовній заяві - "25.02.2021", та даті укладення кредитного договору №3501572 - "25.02.2021". Тобто, позивач надавши суду підтвердження того, що відповідачем 25.02.2021 було укладено кредитний договір №3501572, розрахунок заборгованості надає за іншим кредитним договором , а саме за договором №0673935808 від 31.12.2020. Однак у подальшому, а саме 22.06.2022, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Інфінанс», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №22/06-22, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобовязань, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.88-89). У пункті 1.1 цього договору факторингу зазначено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника [PERSON] , номер договору позики 0673935808, розмір заборгованості за основною сумою боргу\~7000,00 грн, за відсотками\~85382,00 грн, разом\~92382,50 грн (а.с. 92). Однак, як вже було зазначено вище, договору позики №0673935808 суду позивачем не надано, а відтак суд не має можливості перевірити, чи дійсно між ТОВ "Інфінанс" та відповідачем такий договір укладався. Розрахунок заборгованості відповідача за договором №0673935808 від 31.12.2020, складений ТОВ "Інфінанс", не є достатнім доказом укладення указаного договору. Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №22/06-22 від 22.06.2022 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований, що очевидно та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 91). Таким чином, позивач, на підтвердження того, що до нього перейшли права вимоги до відповідача за договорами №3072513671/637119 від 20.02.2021, №12456-02/2021 від 20.02.2021, №3072513671/383592 від 26.02.2021, №1298299 від 06.03.2021, №0673935808 від 25.02.2021 подав до суду як докази копії Актів прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №09122021 від 09.12.2021, за Договором факторингу №\~30112021-1 від 30.11.2021, за Договором факторингу №08122021 від 08.12.2021, за Договором факторингу № №14/06/21 від 14.06.2021, за Договором факторингу№22/06-22 від 22.06.2022, які фактично не є копіями оригіналів цих документів, оскільки тексти цих актів частково приховані (п. 2), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 33, 47). При цьому суд звертає увагу, що позивач мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладених договорів факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін цих договорів, строк набрання чинності вказаними договорами, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні цих договорів, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідають надані позивачем копії Актів прийому-передачі реєстру боржників тим формам Актів, які були узгоджені сторонами під час укладання зазначених договорів факторингу. Стосовно складених представником позивача [PERSON] розрахунків заборгованості за кредитними договорами №3072513671/637119 від 20.02.2021 (а.с.20), №12456-02/2021 від 20.02.2021 (а.с.34), №3072513671/383592 від 26.02.2021 (а.с.49), №1298299 від 06.03.2021 (а.с.65) слід зазначити таке. Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Надані представником позивача розрахунки не є первинними документами, оскільки не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості (а.с. 35, 49) не можна вважати допустимими доказами наявності заборгованості відповідача за кредитними договорами від 11.01.2022 №08609-01/2022 та від 05.02.2022 №04746-02/2022, оскільки такі розрахунки не є первинними документами. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини. Таким чином, як було вказано вище, позивач взагалі не надав доказів того, що первісні кредитори ТОВ «КУ "Європейська кредитна група», ТОВ`ФК «Інвеструм» , ТОВ "Гоуфінгоу", ТОВ "1 безпечне агенство необхідних кредитів" за кредитними договорами №3072513671/637119 від 20.02.2021, №12456-02/2021 від 20.02.2021, №3072513671/383592 від 26.02.2021, №1298299 від 06.03.2021, №0673935808 від 25.02.2021 взагалі надавали відповідачу кредитні кошти. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8\~ст.83ЦПК\~України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3\~ст.367ЦПК\~України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача за кредитним договором №3072513671/637119 у розмірі 16000,00 грн, заборгованість за кредитним договором №12456-02/2021 у розмірі 18000,00 грн, заборгованість за кредитним договором №3072513671/383592 у розмірі 22000,00 грн, за договором позики №1298299 у розмірі 50820,00 грн, за договором позики №0673935808 у розмірі 92382,50 грн, усього в розмірі 199 205,50 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed