Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] про скасування шлюбу та покладання зобов`язання змінити прізвище, в якій просили визнати укладений шлюб між громадянкою України [PERSON] та [PERSON] (померлим датою 12.03.2021 р.) недійсним (неправомочним). В обґрунтування позову зазначили, що 31 жовтня 2015 року виконавчим комiтетом Великобичківськоi селищної ради Рахiвського району Закарпатськоi областi здiйснено державну ресстрацiю шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка народилася в смт Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області та [PERSON] (за текстом «померлий-2»), [INFO] , який народився у м. Жмеринка, Вінницької області. За фактом реєстрації шлюбу складено відповідний актовий запис № 61. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на прізвище свого чоловіка « [PERSON] » (за текстом «відповідачка»). За період спільного проживання у сімейному шлюбу подружжя не народжували дітей. За ствердженням відповідачки винним у створені повноцінної сім`ї, саме вважався померлий-2 з причини фертильності, т.п. відсутність репродуктивної здатності давати потомство. Однак, таке ствердження відповідачки не що інше, як брехливе, оскільки не містило у собі жодних ознак правди. З тексту медичної книжки «Історія хворого» померлого-2 не вбачаються жодні докази того, що померлий-2 звертався до медично-лікувальних установ/закладів зі скаргами на чоловічу фертильність. Отож, твердження відповідачки про те, що саме померлий-2 винний у неспроможності зачаття дитини не містять у собі жодних підстав. Отож, жоден з указаних факторів не відповідав фактичним обставинам життя померлого-2. Окрім того, на неодноразове прохання та вимогу померлого-2 до відповідачки відвідати профільні медичні установи для з`ясування фактичних причин відсутності спроможності зачаття дитини, відповідачка категорично відмовлялася, посилаючись на зайнятість в роботі професійного призначення, про що можуть свідчити у суді свідки. Також зауважують, що померлий-2 вів активний та здоровий спосіб життя. Вік померлого-2 в 32 роки не був перешкодою для здатності зачаття дитини. За загальним аналізом шлюбного життя відповідачки, враховуючи безліч фактичних обставин, позивачі вважають за те, що саме відповідачка була причиною відсутності в її сім`ї дітей. Такі твердження ґрунтуються наявністю таких фактів: а) відповідачка до свого шлюбу приховала від померлого-2 та від позивачів факти: наявності у неї до шлюбу суттєвих проблем із фізичним здоров`ям, що доводиться наявністю у відповідачки медично-лікувальної книжки «Історія хворого», заповнена історіями хронічних захворювань, вживання препаратів для попередження вагітності, зловживання медико-лікувальними препаратами, зловживання алкогольними напоями. Відповідачка при першій можливості систематично вживала алкогольні напої, як на робочому місці своєї професійної прокурорської діяльності, в умовах житлового приміщення постійного свого проживання в шлюбі, так і при іншому святкуванні з любого приводу, про що свідчать свідки, відео та фото докази; зі слів померлого-2, відповідачка займалася сексом лише у період встановлений, завчасно складеним нею календарем попередження вагітності. Загалом, відповідачка задовольняла свої сексуальні потреби з померлим-2 в особистому примусовому для себе порядку, а саме - фактично відповідачка не проявляла до померлого-2 жодних ознак любові, поваги, співчуття тощо. Відповідачкою керувало лише бажання довести усім навколо, колегам по роботі, друзям та суспільству своє привілейоване становище в суспільстві, володіючи майном. Така обставина пояснює мотиви у вчинені відповідачкою безліч кримінальних злочинів; систематичне вживання пероральних протизаплідних гормональних таблеток, якими, за словами померлого-2, були заповнені шухляди спальні подружжя; систематичне використання гормонального пластиря, який клеївся відповідачкою на живіт, сідниці, спину, лопатки впродовж 2-3-х тижнів з подальшою їх зміною; застосовування внутрішньо маткові імплантати (системи та спіралі, медикаментозні із вмістом прогестерону) тощо. Серед медичних препаратів, які знаходилися в користуванні відповідачки були виявлені: протизаплідні супозиторії, сперміциди, вагінальні свічки; позивачі вважають за те, що основною причиною безпліддя у відповідачки могла стати поява патології в її організмі, пов`язана із раннім народжуванням дитини, на ім`я [PERSON] , а саме, у неповнолітньому віці (приблизно віці до 16 років) та така дитина проживає з діагнозом «Аутизм» разом із матір`ю відповідачки за адресою реєстрації місця проживання відповідачки. Позивачі вбачають наявність суттєвих правових підстав для задоволення їх позовних вимог за іншими наступними фактичними обставинами. Позивачі вбачають в процедурі укладання шлюбу між відповідачкою та померлим-2 фіктивні наслідки, а саме - без фактичного наміру створення сім`ї. Таке твердження ґрунтується наявністю фактичних обставин. Нормою ч. 2 ст. 3 СК України зазначено про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У випадку шлюбу між відповідачкою та померлим-2 позивачі зауважують на тому, що відповідачка упродовж усього періоду сімейного шлюбу жодним чином не брала участі у вирішені питань спільного побуту та не виконувала у повному обсязі обов`язки подружжя. Так, відповідачка жодного разу не вносила до сімейного бюджету грошових коштів, які вона отримувала, як заробітну плату, не приймала участі в оплаті за комунальні послуги, купувала продукти харчування чи інші господарські товари в інтересах сім`ї за грошові кошти, джерелом яких була заробітна плата, а навпаки шахрайським шляхом через обман щомісячно вимагала від своєї свекрухи (матері померлого-2) грошових коштів у розмірі від 200,00 гривень до 500,00 гривень, посилаючись на те, що у неї мізерна заробітна плата, яка досягала усього 3 000-4000 гривень. Після смерті померлого-2 з`ясувалося те, що реальна фактична заробітна плата відповідачки складала суму грошових коштів у розмірі більше ніж 28 000,00 гривень. Для доведення правдивості такого ствердження є потреба судом витребувати від відповідачки податкову декларацію за період з 2015-2020 роки. Одночасно, позивачі зауважують на тому, що окрім шахрайського виманювання грошових коштів, відповідачка багаторазово вчинила у сім`ї померлого-2 таємне викрадення (крадіжки) грошових коштів в особливо великих розмірах, а саме від 25 000,00 гривень до 50 000,00 гривень, загальна сума яких складає понад 150 000,00 гривень. Позивачі зауважують на тому, що до сьогодні відповідачкою на вимогу позивачів повернути крадені грошові кошти, так і не повернуто сім`ї позивачів. Відповідачка систематично змушувала сім`ю позивачів купувати їй в борг дорогі речі, зокрема золоті прикраси, норкову натуральну шубу вартістю в 48 000,00 гривень, десятки пар сезонного взуття, одяг, прикраси та інше. Гроші відповідачка брала у борг з усним зобов`язанням повернути грошові кошти. Однак, до сьогодні зазначені кошти не було повернуто. Також, позивачі повідомляють суду про фактичні обставини виманювання у сім`ї померлого-2 грошових коштів на потреби у вирішенні проблем рідної сестри відповідачки на ім`я [PERSON] . Загальна сума грошових коштів, яку відповідачка мала повернути сім`ї, складає 150 000,00 гривень. До сьогодні зазначена сума грошових коштів сім`ї померлого-2 так і не повернута. Доповненням для переліку протиправних дій, вчинених відповідачкою стосовно сім`ї померлого-2 є те, що відповідачка перед хворобою та смертю померлого-2 без на те відома, згоди та дозволу отримала від невідомої фінансової установи кредити на суму 120000,00 гривень. Перед захворюванням померлого-2 та інших членів його сім`ї упродовж тривалого періоду та протягом усієї доби сім`ї померлого-2 та позивачів систематично телефонували невідомі особи (колектори), представлялися працівниками фінансових установ та вимагали повернути кредитні кошти, не вказуючи суми кредитних грошових коштів. Свідком впливу на сім`ю померлого-2 є син сусіда, на ім`я [PERSON] , який випадково отримав листа від колекторів через поштову скриньку та такий лист передав відповідачці, а відповідачка свідомо приховала від померлого-2 та від членів його сім`ї такий лист. Колектори «атакували» позивачів до хвороби померлого-2 з вимогою сплатити кредитні борги на суму 120000,00 гривень. Адже, після того, як прийшли із Вознесенського району Миколаївської області сума грошових коштів у розмірі 35 000,00 гривень за оренду пайових земель, зазначені кошти сім`я померлого-2 планувала розподілити між позивачами та в інтересах [PERSON] , яка планувала використати кошти на отримання стоматологічних послуг тощо. Однак, 35000,00 гривень відповідачка через скандал виманила у [PERSON] у своїх особистих інтересах. Факт кредитної суми у розмірі 120000,00 гривень має підтвердити мати відповідачки, яка просила позивача-1 половину боргової суми сплатити в інтересах вирішення проблем відповідачки з колекторами. Зауважує, що відповідачка постійно без дозволу та відома померлого-2 таємно рахувала грошові кошти, які відкладав для сім`ї померлий-2. Позивачі зауважують на тому, що у період перебування позивача-1 в Ужгородській міській лікарні на стаціонарному лікуванні відповідачка викрала усі грошові кошти, чим призвела до ситуації відсутності у позивача-1 грошових коштів для забезпечення свого проживання, включно - не хватало грошей, навіть, на покупку хліба. Така ситуація призвела до того, що позивачу-1 прийшлося брати у борг гроші на покупку хліба. Позивачі зауважують на тому, що відповідачка свідомо і цілеспрямовано вчинила крадіжки грошових коштів, офіційних і особистих документів з тим, щоб позивачі не мали можливість належним чином забезпечити своє конституційне право на захист своїх прав і законних інтересів у суді, зокрема здійснювати оплату за правову допомогу адвоката тощо. Дивним є те, що одразу після захворювання померлого-2 вимагання грошових коштів припинилося. Окрім того, судом мають бути з`ясовані обставини неодноразового виникнення сварок між відповідачкою та померлим-2. Основна причина появи сварок - багаторазове вчинення крадіжок відповідачкою сум грошових коштів в особливо великих розмірах; приймала участі в прибиранні житлового приміщення свого фактичного місця проживання; турбувалася здоров`ям та життям, проблемами батьків померлого-2, які перебували в поважному віці. Одночасно, позивачі зауважують на тому, що при появі відповідачки в сім`ї померлого-2, мати померлого-2 стала страждати фізичними недугами невідомими джерелами появи причин. Через деякий проміжок часу сім`я померлого-2 та позивачів виявили у своєму житловому приміщені предмети, які використовують чародії для магії та чаклування. Предмети були виявлені, як біля порогу квартири, так і в постелі членів сім`ї позивачів. Позивачам запам`яталися фактичні обставини шлюбного життя відповідачки з померлим-2 лише тим, що відповідачка тратила свій час на щоденне відвідування своєї профільної роботи в прокуратурі з 07:00 годин до 20:00 годин за місцевим часом. На вихідних та у святкові дні відповідачка лише розважалася, у тому числі завдяки зусиллям померлого-2, який насправді ставився до відповідальності з вірою, любов`ю та сподіванням на взаємні почуття. Однак, зворотного співчуття померлий-2 ніколи не отримував, так як відповідачка лише грала в кохання. Шлюб було укладено з таких мотивів: бажання привласнити особисте приватне майно сім`ї померлого-2. До переліку такого майна входили депозитні грошові кошти в особливо великих розмірах (понад 600000,00 гривень), три автотранспортних засоби марки «Вольво», «Мерседес», дві квартири в м. Ужгороді площами 120 кв.м та 60 кв.м, пайові земельні ділянки загальною площею більше ніж 12 га та інше. Одним із доказів, які пояснюють блискавичне рішення створити сім`ю, знайомство відповідачки з померлим-2 через працівника Служби безпеки України в Закарпатській області на ім`я [PERSON] , який є односельцем з відповідачкою та перебував з відповідачкою у дружніх/приятельських стосунках. Саме, [PERSON] став сполучним для майбутнього шлюбу. В рамках судового провадження суду необхідно з`ясувати усі фактичні наміри [PERSON] та його безпосередня участь у причинах смерті групи осіб. Відповідачка до шлюбу разом зі своєю рідною сестрою на ім`я [PERSON] накопичили боргів, у тому числі за фактами отримання кредитів від фінансових установ. Отож, відповідачці необхідно було якомога швидше вирішити фінансові проблеми. Таким чином, пропозиція [PERSON] тимчасово з`єднати долю відповідачки з померлим-2 стали реальністю. Суду необхідно взяти до уваги те, що відповідачка здійснює свою трудову професійну діяльність на посаді прокурора. Отож, наявність безліч конфліктних ситуацій в сім`ї могло призвести до розголошення за межі сім`ї. Отож, відповідачка мала усунути від себе усі підозри, у тому числі, та, зокрема, - щодо встановлення факту народження нею дитини на ім`я [PERSON] з наслідками появи ознак [PERSON] . Адже, наявність підтвердження факту народження відповідачкою дитини в малолітньому віці та фактична відмова від такої дитини могла призвести до краху в професійної кар`єри відповідачки. Однак, відповідачка запланувала свої подальші дії з вирішенням проблем іншими, а саме - неправовими шляхами. Звертає увагу на наявність фактичних обставин, які пояснюють реальні стосунки між відповідачкою та померлим-2, а також між відповідачкою та з іншим членами сім`ї. Позивачі ставлять до відома суд про те, що відповідачка призвела до смерті їх членів родинної сім`ї. 08 березня 2021 року в Комунальному некомерційному підприємстві "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації помирає громадянка України [PERSON] , яка була дружиною позивача [PERSON] та мати позивача позивач-2 з діагнозом "Covid-19". 12 березня 2021 року у тій же лікарні та за тим же діагнозом помирає померлий-2, який перебував у родинних стосунках, як син померлої-1 та позивача-1, брат позивача-2. Смерті померлих передувало навмисне, свідоме утримування померлих в небезпечних для їх здоров`я та життя умовах. Так, упродовж 10-ти діб підряд відповідачка не допускала до померлих лікарів, нотаріусів, адвокатів. Окрім того, на вимогу позивача негайно госпіталізувати померлих до медично-лікувальної установи одразу після виявлення ознак захворювання померлих, відповідачка категорично відмовилася, стверджуючи про те, що померлі захворіли звичайною простудною хворобою та вона сама стане за ними доглядати. Відповідачка займалася незаконною лікувальною діяльністю, а саме вводила в організм померлих ліки та інші медичні препарати, які отримала із невідомих джерел, з невідомою якістю, з невідомим призначенням. Таким чином, позивачі стверджують про те, що відповідачка свідомо та цілеспрямовано діяла проти Закону. Важливим для позивачів є визнання судом дії відповідачки такими, які створили сприятливі умови для перебування померлих в умовах місця свого постійного проживання, як заручники, стосовно яких вчинялося жорстоке насильство. Факт утримування померлих в статусі «заручники» доводиться тим, що відповідачка не дозволяла відвідувати померлих лікарями, нотаріусами, адвокатами та іншими особами, які мали сприяти в наданні реальної допомоги померлим. Факт вчинення над померлими жорстокого насильства доводиться тим, що відповідачка вводила в організм померлих засоби невідомого призначення, походження, джерела придбання тощо. Померлі фізично, морально та психологічно страждали, так як не спроможні були дихати, не усвідомлювали того, що діялося навколо, не спроможні були самостійно пересуватися тощо. Їх існування супроводжувалося сильними болями голови, болями усього тіла у супроводі високої температури тіла, низьким рівнем кисню в крові, нудотою, відсутністю бажання їсти. Відповідачка упродовж усього періоду перебування померлих у лікарні, жодного разу не купувала продукти харчування, не готувала їжу для померлих, а готувала безпосередньо лише для себе та одразу відправлялася до роботи. По приходу із роботи, відповідачка жодного разу не цікавилася, чим годували померлих та як вони упродовж дня себе відчували, а одразу забігала до кімнати померлого-2 та звідти не виходила до ранку. Саме, злісне ігнорування відповідачкою своїх обов`язків, як в рамках Сімейного і Цивільного законодавства України, так і в рамках обов`язків державного службовця правоохоронного органу прокурорської діяльності за контролем законності у подальшому призвело до передчасної смерті померлих. Відповідачка здійснює професійну діяльність в статусі державного службовця зі службовими правами/обов`язками та посадовими повноваженнями правоохоронного органу у сфері прокурорського контролю за законністю. Отож, відповідачу достовірно було відомо про усі Укази Президента України, про усі Закони ВР України щодо порядку боротьби проти «Ковід-19», про усі Накази, Розпорядження Міністерства охорони здоров`я України, про усі Розпорядження Кабінету Міністрів України, про усі вказівки, розпорядження у прокурорській сфері тощо. Відповідачка усвідомлювала можливі летальні наслідки від злісного ігнорування усіма правовими нормами та Правилами щодо протидії короновірусу. Проте, відповідачка свідомо та цілеспрямовано проігнорувала інтересами держави, органів місцевого самоврядування, конституційними правами та законними інтересами на життя померлих, чим призвела до смерті групу осіб, цинічно прикриваючись обставинами «Ковід-19». Відповідачка упродовж спільного у шлюбі життя з померлим-2 ніколи не проявляла жодних ознак турботи за померлою-1 та позивачем-1. Як приклад, на жодних святах, у тому числі на Дні народження, відповідачка не дарувала подарунки, квіти тощо. Мова вже не йдеться про забезпечення померлих та позивача-1 ліками, засобами першої життєвої необхідності тощо. Такі та інші фактичні обставини вказують на те, що відповідачка не лише ніколи не турбувалася батьками померлого-2, але і не мала наміру такого робити до шлюбу з померлим-2. При цьому при появі у сім`ї померлих та позивачів відповідачки, після шлюбу, померла-1 стала страждати хворобами, які раніше не проявляли жодних ознак. Як, у подальшому з`ясувалося, в житлових приміщеннях померлих та позивачів було виявлено предмети, які застосовуються чаклунами чорної магії. Саме, мати відповідачки славиться тим, що вона виготовляє зілля з отруйних речовин і використовує свої знання, навики та уміння чаклування/чорної магії проти людей, зокрема померлих та позивачів. Нормами чинного законодавства України в сфері діяльності Міністерства охорони здоров`я України зазначається про те, що на державному рівні визнається законним діяльність представників народної медицини. Однак, мати відповідачки не оформлена, як приватний підприємець в сфері народної медицини. Після смерті померлої-1 та померлого-2 у приміщені робочого офісу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Наталії Методіївни за Заявами відповідачки відкрито Спадкові справи: № 4/2021 від 15 березня 2021 року, яка відкрита за фактом смерті померлої-1; № 5/2021 від 15 березня 2021 року, яка відкрита за фактом смерті померлого-2 (за текстом "СпC-2"). Про свої наміри подавати заяви на відкриття Спадкової справи відповідачка не повідомила жодного зі спадкоємців, а саме позивачів. Як вбачається із Листа № 83/0214 від 10.09.2021 року нотаріусу-1 та Листа № 84/0214 від 10.09.2021 року нотаріусу-1 право на спадкування померлої-1 та померлого-2 набувають позивач-2 та відповідачка. Позивачі зауважують на тому, що подання відповідачкою до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за Законом від померлих було вчинено на наступний день після вчинення відповідачкою в групі осіб та за попередньою змовою з подружжям адвокатів Шевченко таємного викрадення офіційних та особистих документів, грошових коштів в особливо великих розмірах та золотих прикрас із сейфа, призначеного для зберігання нарізної вогнепальної зброї та боєприпасів і належного на правах особистої приватної власності позивачу-1. Окрім того, позивачі звертають увагу суду на ту обставину, що відповідачка у групі осіб вчинила крадіжку з проникненням у чуже житлове приміщення, у подальшому свідомо та цілеспрямовано вчинивши пошкодження раковини дверцят сейфа з тим, щоб позивач-1 не спромігся відчинити сейф та виявити крадіжку. Також, позивачі звертають увагу суд на те, що відповідачка вчиняла крадіжку в період перебування позивача-1 на стаціонарному лікуванні в Ужгородській міській лікарні з діагнозом «Ковід-19». Наявність самого факту протиправних дій відповідачки та нотаріуса під час відкриття спадщини за Законом від імені померлої-1 вказує на те, що усі дії відповідачки, пов`язані з намаганням привласнити відповідні частки у долі спадкового майна, та те, що відповідачка завчасно за попередньою змовою групи осіб, зокрема за участю нотаріуса та адвоката Шевченко, готувала «правовий» майданчик для привласнення усього спадкового майна. Адже, відповідачка розраховувала і на те, що 3 (третьою) жертвою мав бути позивач-1. Однак, позивач-1 змушений був таємно від відповідачки госпіталізуватися не до Закарпатської обласної лікарні, а до Ужгородської міської лікарні з тим, щоб уникнути будь-який вплив відповідачки на процес лікування позивача-1 в лікарні. Саме такі застереження врятували позивача-1 від смерті. Також, позивачі зауважують і на тому, що стосовно позивача-1 було вчинено декілька замахів на умисне вбивство. Так, перший замах на умисне вбивство було вчинено шляхом пошкодження транспортного засобу марки «Мерседес» з одночасним відкручуванням 3-х болтів на лівому задньому колесі. У смерті позивача-1 могла бути зацікавлена лише відповідачка, отже є усі підстави вважати за те, що саме відповідачка організовувала замах на умисне вбивство позивача-1. Повторний замах було вчинено шляхом використання важелів правоохоронних органів, а саме - у 2021 році приблизно о 22:00 годині вечора до житлового приміщення позивача-1 намагалися увійти троє працівників поліції, які стверджували про те, що їм надали вказівку перевірити стан зберігання нарізної вогнепальної зброї та боєприпасів. Однак, після того, як позивач-1 задзвонив до Ужгородського міського управління поліції з вимогою направити до місця незаконних дій поліції, з`ясувалося те, що поліція діяла незаконно та за вказівкою прокуратури. За таким випадком вбачається замах на умисне вбивство шляхом інсценування самогубства із застосуванням вогнепальної нарізної зброї. До сьогодні, невідомими особами здійснюються систематичні та періодичні телефонні дзвінки на мобільний телефонний апарат позивача-1 з різних мобільних операторів, у тому числі з кодом «044». Позивачі сприймають такі дзвінки як інструмент психологічного насильства над позивачем-1. За фактичними обставинами, які призвели до смерті членів родинної сім`ї позивачів, а також за фактами вчинення відповідачкою ряд інших правопорушень, позивачами подано до правоохоронних органів, а саме до Закарпатської обласної прокуратури, відповідного змісту заяви-повідомлення. Закарпатською обласною прокуратурою матеріали звернення направлено до Регіонального слідчого управління відділу Державного бюро розслідування у м. Львові. Позивачі зауважують на тому, що відповідачка мала у своєму розпорядженні право укласти з померлою-1 та позивачем-1 Договори про довічне утримання (за згодою померлої-1 та позивача-1, з узгодженням з померлим-2 і позивачем-2 та при наявності такої потреби). Однак, відповідачка проігнорувала таким правом з тим, щоб не навести на себе жодних підозр щодо вчинення стосовно померлої-1 насильства, яке призвело до смерті, а також замах на умисне вбивство позивача-1. Нормою ч.1 ст. 1163 ЦК України встановлено покладання на особу усунення загрози життю і здоров`ю особи. Проте, відповідачка, не лише не виконала такої вимоги, але і сприяла створенню сприятливих умов для виникнення загрози життю і здоров`ю померлої-1 та померлого-2. Викладені у тексті такого позову обставини вказують на наявність у діях відповідачки ознаки укладання сімейного шлюбу між відповідачкою та померлим-2 при відсутності бажання реально створити сім`ю. Окрім того, позивачі вбачають у самому процесі укладання шлюбу ознаки намагання відповідачки покращити своє фінансове та матеріальне становища, виключно, за рахунок померлих та позивачів, застосовуючи для впровадження своєї мети важелі та засоби, які суперечать нормам чинного на той час та до сьогодні Закону, усвідомлюючи настання негативних наслідків для конституційних прав і законних інтересів, як померлих, так і для позивачів. Ухвалою Рахівського районного суду від 23.05.2024 було відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та запропоновано Відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позов, де зазначає, що позов [PERSON] , [PERSON] вважає безпідставним, необґрунтованими, таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, а отже є таким, що не підлягає до задоволення. Так, зокрема [PERSON] народилася [INFO] в смт Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . У 1989 році батьки відповідачки розлучилися, в кожного з них з`явилася нова сім`я, в яких народилося по двоє дітей. Мати відповідачки є робітницею на місцевому заводі, який займається виготовленням дерев`яних деталей до меблів в смт Великий Бичків Рахівського району, батько приватний підприємець в смт Ясіня Рахівського району. З 1993 року по 2003 року [PERSON] навчалася у Великобичківській ЗОШ №1 І-ІІІ ступенів Рахівського району Закарпатської області, проживала разом із матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] (цивільний чоловік матері), рідною сестрою по матері - [PERSON] , [INFO] . Крім цього, [INFO] народився її брат по матері [PERSON] . Батьками у свідоцтві є [PERSON] та [PERSON] . Брат є інвалідом дитинства. Одразу після закінчення школи, у 2003 році, [PERSON] вступила на денну форму навчання (бюджетне замовлення) у Національну юридичну академію України ім. Ярослава Мудрого (м. Харків), факультет підготовки кадрів для системи Пенсійного фонду України, яку майже на відмінно закінчила 14.06.2008, отримала диплом спеціаліста, професійну кваліфікацію: юрист, спеціальність: правознавство. За весь час навчання в школі та юридичній академії фінансову допомогу на проживання, харчування, купівлю необхідних підручників для підвищення кваліфікації надавав батько [PERSON] . Після закінчення юридичної академії, [PERSON] отримала державне направлення на роботу в управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області, де з вересня 2008 по серпень 2012 працювала на різних посадах. З 23.08.2012, після успішного проходження конкурсу в органах прокуратури, призначена на посаду стажиста на посаду прокурора прокуратури Тячівського району. В подальшому, в період з 2012 по даний час відповідачка працювала на посадах прокурора прокуратури Рахівського, Тячівського, Ужгородського району Закарпатської області. 08.03.2015, перебуваючи у м. Ужгород в гостях у своїх друзів, сім`ї [PERSON] та [PERSON] , вона познайомилась зі своїм майбутнім чоловіком [PERSON] . З моменту першої зустрічі між ними виникло почуття взаємної симпатії, [PERSON] був добре вихованим молодим чоловіком, з доброю душею, великим серцем, з повагою ставився до оточення, з турботою до неї. З березня 2015 року вони почали спілкуватися телефоном, оскільки вона проживала в смт Великий [PERSON] , працювала в той період у м. Рахові. В подальшому вони почали зустрічатися, на одні вихідні він приїздив до неї додому в смт Великий [PERSON] , в інші - вона приїздила в Ужгород, разом відпочивали на території Закарпатської області. Через 2 місяці після знайомства відбулося знайомство із його батьками та батьками відповідачки. Батьки [PERSON] проживали в [PERSON] , були пенсіонерами, не працювали, мати хворіла на різні хвороби, в тому числі хвороба « [PERSON] », [PERSON] проживав разом із батьками. Тобто, [PERSON] неодноразово бував у неї вдома, як до весілля, так і після, був знайомий із її батьками, про брата інваліда з дитинства йому також було відомо (кожного разу [PERSON] привозив брату подарунки, які купував особисто або передавали його батьки). [PERSON] працював провідним інженером спеціального сектору Ужгородської дирекції Регіональної філії «Львівська залізниця». 28.06.2015, перебуваючи в м. Ужгород, за адресою проживання покійного чоловіка: кв. [ADDRESS] , [PERSON] освідчився їй в коханні та зробив пропозицію вийти за нього заміж, на яку вона погодилася. Надалі, 31.10.2015, між [PERSON] та нею було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. До реєстрації вказаного шлюбу ні вона, ні [PERSON] , в іншому шлюбі не перебували. Шлюб укладений між ними добровільно, без будь-якого примусу. Після реєстрації одруження, нею з чоловіком було прийнято рішення про її переїзд на постійне проживання до м. Ужгорода, де жив та працював її чоловік. Також, такий переїзд паралельно супроводжувався із її переведенням на роботу з Тячівської місцевої прокуратури, де вона на той час працювала, до Ужгородської місцевої прокуратури (з 12.04.2016), де вона працює й на сьогодні. Одружившись, вони з чоловіком вирішили деякий час пожити разом із батьками чоловіка: [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , для того, щоб зробити ремонт у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (вказана квартира на праві власності згідно договору дарування від 17.11.2017, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , належала покійному чоловіку). Проживаючи із батьками, вони відкладали спільні подружні кошти (частина з яких була поставлена покійним чоловіком на депозити) та здійснювали ремонт у квартирі [ADDRESS] , що належала на праві приватної власності її покійному чоловікові, купували туди меблі, нову техніку. При цьому, більша частина коштів відкладалась саме із її заробітної плати, яка була значно більшою від тієї, яку отримував за місцем своєї роботи її покійний чоловік. Зокрема, її заробітна плата у прокуратурі за 2015 рік - 91 340 грн, за 2016 рік - 112 863 грн, 2017 рік - 255 235 грн, 2018 рік - 317 370 грн, 2019 рік - 330 830 грн, 2020 рік - 339 405 грн, 2021 - 560 551 грн. Зарплата [PERSON] за 2015 рік - 70 085 грн, 2016 рік - 84 614 грн, 2017 рік - 120 377 грн, 2018 рік - 151 727 грн, 2019 рік - 182153 грн, 2020 рік - невідомо. Таким чином, її заробітна плата майже у 2 рази була більшою, ніж заробітна плата покійного чоловіка. Підстав для оформлення будь-яких кредитів ні у неї, ні у чоловіка, не було. За період з її народження по дату смерті чоловіка вона не отримувала у жодному банку, або кредитній установі, будь-яких кредитних коштів. Їм вистачало їхніх доходів на всі необхідні для комфортного проживання речі, в тому числі й відпочинок. Так, у період їхньої відпустки, у жовтні 2017 року, вони з чоловіком поїхали на відпочинок автобусним туром у Грецію, о. Корфу, на 10 днів. У вересні 2018 року вперше в житті полетіли зі Львова до Туреччини, м. Аланія, на відпочинок до моря. У жовтні 2019 року спільно їздили на 10 днів у Чехію, м. Прага, де проживали у рідної сестри [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] (з 2016 року по даний час сестра із чоловіком проживають та працюють в м. Прага). У 2020 році їздили в м. Харків на відпочинок на 7 днів, подорожували Закарпаттям, а також в інші місця. При цьому, зауважує, що всі поїзди фінансувалися нею за рахунок її відпускних та 2 матеріальних допомог, які виплачуються працівнику, який перебуває у відпустці, у розмірі середньомісячної заробітної плати, тобто у місяць відпустки вона отримувала 3 заробітні плати (сума в доларах на той час складала від 1,5 до 2 тис., відпускні чоловіка це його заплата та одна матеріальна допомога в загальній сумі близько 600 доларів). Сума, яка залишалась невитраченою, відкладалася на спільні сімейні потреби (її та чоловіка). Про зароблені мною кошти вона не зобов`язана була повідомляти свекра, свекруху, брата чоловіка та його дружину, які постійно скаржились на недостатній рівень доходу та малі заробітні плати на залізниці, де вони всі працювали. За весь час їхнього подружнього життя (5,5 років) вони з чоловіком жодного разу не сварились (можливо, тільки по дрібницях), весь час проживали разом, любили одне одного, турбувались про життя та здоров`я один одного, спільно при необхідності відвідували лікарів (в тому числі стоматолога), а також про похилих батьків чоловіка, з якими вони проживали. Їх сімейний бюджет складався із двох заробітних плат, які вони двічі на місяць отримували, знімали кошти із карток, залишаючи собі кожен у районі 2-3 тис. грн на дрібні витрати, зокрема їй на автотранспорт із м. Ужгорода до смт Великий Березний, інші 80-90 відсотків із зарплати складали в один спільний конверт, звідки розподіляли кошти на оплату комунальних послуг (у квартирі, в якій вони всі четверо проживали: [ADDRESS] ), купівлю продуктів харчування, ліків для батьків-пенсіонерів, відпочинок, придбання побутової техніки, покращення матеріально-побутових умов та інше. Крім цього, їх бюджет щомісячно поповнювався відсотками від депозитів, які під час шлюбу були покладені на рахунки чоловіка: в загальному по 2000 грн від кожного, інших доходів у них не було (зі спільного бюджету в період 2016-2020 років, постійно відкладаючи кошти у період шлюбу, покійним чоловіком було відкрито 3 депозитні рахунки по 200 000 грн кожен в Ощадбанку, ПриватБанку та Укргазбанку). Піклуванням за похилими батьками, більше займався [PERSON] (купував їм ліки, продукти харчування, оплачував комунальні послуги та усе інше, що було необхідне, за їхні спільні кошти), тому батьки вирішили скласти на його ім`я спадковий договір. Так, 27.05.2020 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. було посвідчено укладений спадковий договір подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , щодо квартири [ADDRESS] , площею 128 кв. м. Вказаний договір був укладений за її письмової згоди, оскільки ставилась умова про витрачання спільних подружніх коштів на придбання ліків для похилих віком батьків чоловіка. Договір було укладено таємно від [PERSON] , який щоразу, приїжджаючи в м. Ужгород, вимагав у її покійного чоловіка виплатити йому половину вартості квартири, в якій вони проживали, не дивлячись на те, що батьки, похилі віком, пенсіонери, які постійно хворіли, особливо мати чоловіка, були на їхньому повному утриманні (свекруха отримувала пенсію в районі 3-4 тис. грн, свекор - приблизно 5-6 тис. грн, точними даними не володіє, однак останні постійно скаржилися на відсутність грошей, в тому числі для придбання ліків). Вказаний спадковий договір підтверджує факт її спільного проживання у мирі, злагоді та любові із батьками покійного чоловіка, оскільки, у випадку неприязних відносин, ані свекор, ані покійна свекруха, та покійний чоловік, не укладали б договір за її письмовою згодою. Всі рішення стосовно юридичних питань чоловік та свекруха узгоджували з нею. Крім цього, з метою покращення матеріально-побутових умов проживання їхнього подружжя, її батьком, [PERSON] , у травні 2016 року було організовано перевезення комплекту дубової спальні (яка була придбана нею за особисті кошти у сумі 2 000 доларів до весілля) із [ADDRESS] у [ADDRESS] . Також, було перевезено особисті речі, в тому числі одяг, взуття, сумки та речі, які необхідні для повсякденного використання: килим для кімнати, різний посуд, постільну білизну, подушки, ковдри, її особисті золоті прикраси та інші побутові речі. Так, квартира, в якій вони проживали з квітня 2016 по квітень 2021, потребувала ремонту та покращення матеріально-побутових умов, тому з метою комфортного проживання в ній, вони в період шлюбу, у 2018 - 2019 роках придбали 2 кондиціонери фірми «СН» вартістю 60 тис. грн, 2 телевізори марки «Самсунг» діагоналлю 55 см, вартістю 50 тис. грн, 1 телевізор марки «Самсунг» діагоналлю 43 см на кухню, які були куплені в м. Прага, чоловіком її сестри, [PERSON] , та в подальшому привезені її батьком, [PERSON] , до м. Ужгорода, морозильну камеру, та інші дрібні речі побутового характеру, які наразі знаходяться у кв. [ADDRESS] (чеки на придбання цієї побутової техніки також знаходяться у квартирі [ADDRESS] ). Крім цього, вона з покійним чоловіком у період 2018-2019 років зробили ремонт у квартирі [ADDRESS] . Зняли стару штукатурку, плитку на кухні, ванні та туалеті, повністю зробили «під ключ» ванну, туалет, кухню, вирівняли криві стіни, вивезли сміття, закупили нову кухню, передпокій, відреставрували всі двері та вікна у квартирі, про що долучає СД-диск. В загальному вони за період ремонту витратили спільно 16-18 тисяч доларів США. Таким чином, всі ці обставини свідчать про те, що жодного наміру на збагачення від укладення шлюбу у неї не було, навпаки yci зароблені кошти вона витрачала на родину чоловіка та на покращення їхніх умов спільного проживання. 24.09.2021 представник [PERSON] подав позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Наталія Методіївна, про усунення від права на спадкування у зв`язку з відкриттям спадщини після смерті [PERSON] , за наслідками розгляду якої 11.01.2023 року Ужгородський міськрайонний суд ухвалив рішення у справі №308/12737/21, яким відмовлено у задоволенні позову. Це рішення було залишене без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 07.06.2023. Рішеннями суду у цій справі встановлено добросовісність [PERSON] та не виявлено жодних фактів, які могли б давати підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування у зв`язку із відкриттям спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ., а також цими рішеннями встановлено, що усі звинувачення [PERSON] та [PERSON] щодо [PERSON] є надуманими, голослівними та такими, що були повністю спростованими в ході судового розгляду у справі №308/12737/21. Позивачі не долучили жодного документа, який би свідчив про притягнення до кримінальної відповідальності відповідачки у вчиненні надуманих позивачами кримінальних правопорушень. Своєю чергою, у зв`язку із вчиненням [PERSON] , а також [PERSON] , протягом останніх 3 років ряду неправомірних дій відносно [PERSON] , правоохоронними органами наразі розслідується низка кримінальних правопорушень, проводяться слідчі (розшукові) дії, де встановлюється причетність винних осіб до кримінально-караних діянь. Разом з тим, повідомляє, що тривалий час після смерті чоловіка [PERSON] не могла прийняти спадщину, оскільки за ініціативою [PERSON] було порушено судове провадження задля усунення її від спадкування (справа № 308/12737/21). Проте, враховуючи безпідставність позовних вимог, 07.06.2023 Закарпатським апеляційним судом відмовлено у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] та залишено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.01.2023 про відмову у задоволенні позову, без змін. Вказаний судовий процес був ініційований для того, щоб під час розгляду вказаної цивільної справи із заблокованого АТ «Державний ощадний банк України» зникли депозитні кошти, які належали покійному [PERSON] , в загальній сумі 245 тис. грн, та в період з 01.12.2022 про 02.02.2023 були перераховані на карткові рахунки [PERSON] , [PERSON] через Ощад24/7. Попри висновки суду у справі №308/12737/21, [PERSON] надалі продовжує звинувачувати [PERSON] у протиправних діях, які вона не вчиняла, та подає безпідставні та абсурдні позови. Починаючи з квітня 2016 року, [PERSON] проживала разом зі своїм покійним чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом із його батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 24.02.2021 [PERSON] та її чоловік захворіли на інфекційне та захворювання COVID-19, в подальшому захворіли і похилі віком батьки чоловіка. Покійний чоловік, [PERSON] , починаючи з 28.02.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в ЗОКЛ ім. А. Новака внаслідок важкого перебігу хвороби, знаходився 10 днів у реанімаційному відділенні, де і помер [INFO] . Також, 02.03.2021 в ЗОКЛ ім. А. Новака була госпіталізована її покійна свекруха, [PERSON] , [INFO] , з діагнозом COVID-19, яка померла [INFO] . Свекор, [PERSON] , починаючи з 09.03.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в Ужгородській міській клінічній лікарні по 22.03.2021. [PERSON] , з 25.02.2021 по 22.03.2021 перебувала на лікарняному за місцем проживання, з діагнозом СOVID-19, постковідний синдром. В період з 10.03.2021 по 14.03.2021 з нею у квартирі [ADDRESS] , проживали [PERSON] та його дружина, [PERSON] . 12.03.2021, ближче до обіду, в с. Сторожниця Ужгородського району поховали свекруху, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Під час похорону свекрухи, 12.03.2021, у реанімаційному відділенні обласної лікарні ім. А. Новака помирає [PERSON] , [INFO] . На похороні [PERSON] , крім священника, були присутні 4 людей, зокрема: її син - [PERSON] , його дружина - [PERSON] , невістка (відповідача у цій справі) - [PERSON] , близька подруга і колега [PERSON] - [PERSON] . Колишній свекор відповідачки, [PERSON] , перебував у той період у лікарні. 12.03.2021 у терміновому порядку [PERSON] вирішує поховати покійного [PERSON] та якнайшвидше виїхати із м. Ужгорода, залишивши на [PERSON] свого хворого батька, який перебував на той час ще в лікарні. 13.03.2021 відбувається другий похорон близької людини та чоловіка відповідачки - [PERSON] , в с. Сторожниця Ужгородського району. Позивач у цій справі, [PERSON] поводив себе дуже спокійно, а його дружина відразу почала принижувати її, виганяти із квартири, відібрала ключі, нишпорила по квартирі, щось шукала, переписувала спадкове майно, незважаючи на те, що свекор в той період часу заходився ще в лікарні. Організацією похорону чоловіка займався [PERSON] , надалі, після похорону, 13.03.2021, в присутності її батька вона віддала 40 тис. грн за понесені ним витрати. На похороні були присутні її батько, [PERSON] , близькі друзі, колеги по роботі, будь-яких родичів чи знайомих, крім брата покійного чоловіка та його дружини, не було. Водночас [PERSON] та [PERSON] , відразу після двох поховань, в ніч із 13 на 14 березня 2021 року, із квартири, де вони проживали, почали виносити речі, які їм не належали, скориставшись її безпорадним станом, а також тим, що вона знаходилась у квартирі сама. Забрали весільні подарунки, в тому числі ті, які вони подарували (пухову ковдру та набір швейцарських каструль, які свекруха подарувала їм із чоловіком), а також [PERSON] із їхньої спальні відкрито забрав гаманець чоловіка, в якому знаходились банківські картки «ПриватБанку», «Ощадбанку», «Укргазбанку». Які ще речі вони забрали їй невідомо. Внаслідок такого нелюдського відношення до неї, як дружини покійного брата, її друзі та колеги порекомендували їй негайно звернутися до нотаріуса з метою відкриття спадкових справ та надати у банки, де знаходяться кошти чоловіка, свідоцтво про смерть для блокування всіх рахунків та неможливості їх зняття [PERSON] . Пізніше кошти після смерті чоловіка були зняті з усіх трьох банківських карток в м. Рівне та Ужгород, по даному факту триває досудове розслідування. 15.03.2021, за її письмовими заявами, нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. заведено спадкову справу №4/2021 за померлим [PERSON] , та 572021 за померлою [PERSON] . Надалі, 09.04.2021 свекор та брат покійного чоловіка подали заяви до нотаріуса про відкриття спадщини. Після повернення свекра, [PERSON] , із лікарні 22.03.2021, вона проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належала покійній свекрусі, [PERSON] Проживала вона там до 08.04.2021. 04.04.2021 колишній свекор відвіз її на залізничний вокзал та провів на поїзд Ужгород-Київ, де 06.04.2021 вона проходила третій етап атестації прокурорів. 06.04.2021 вона виїхала із Києва, та прибула 07.04.2021 до м. Ужгорода, близько 9 год вечора зайшла у квартиру, де вони проживали із покійним чоловіком. 08.04.2021 о 7 год ранку [PERSON] вигнав її з квартири, у чому вона була одягнута, забрав ключі, вимагав відмовитися від спадщини в повному обсязі, погрожував фізичною розправою і сильно кричав. Така поведінка свекра була дивною у відношенні до неї, оскільки до моменту трагічної смерті його молодшого сина і дружини, вони всі разом проживали в мирі і злагоді. Пізніше, у травні 2021, свекор віддав їй частину одягу та деякі особисті речі, однак не повністю, знову вимагаючи написати заяву у нотаріуса про відмову від спадщини. Починаючи з 08.04.2021 вона змушена була проживати у своїх знайомих та друзів в м. Ужгороді, постійно змінювати місце проживання, однак її особисті цінні речі, документи на рухоме та нерухоме майно, яке належало її покійному чоловіку, ключі від двох квартир, які знаходяться в м. Ужгороді, одна з яких на [ADDRESS] , а інша по [ADDRESS] . Оригінали документів на ці квартири, транспортні засоби «MERSEDES-BENZ S300 TD, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» S600L V12, 2008 року виписку, реєстраційний номер [NUMBER] , а також свідоцтва про їх реєстрації, залишились у кв. [ADDRESS] (автомобілі належали покійному чоловіку). Таким чином, між нею та родичами покійного чоловіка склались неприязні стосунки через оформлення спадкового майна, яке належить їй за законом. Проте брат покійного чоловіка, разом зі свекром, категорично не визнають її права на отримання спадщини. Водночас проживаючи у шлюбі, вони із чоловіком не мали будь-яких проблем зі здоров`ям. Вона періодично проходила профілактичний огляд у гінеколога, за результатами якого будь-які захворювання, у тому числі інфекційні, відсутні. Чоловік також був здоровою людиною, займався спортом, не курив, не зловживав алкогольними напоями, правильно харчувався. Вони були сім`єю, яка сама визначалася, коли народжувати дітей. Ні колишній свекор, ні брат покійного чоловіка, не має вправа встановлювати їм цей строк. Так, з покійним [PERSON] , вони прожили у щасливому шлюбі тільки 5 років 6 місяців, наслідок трагічної втрати відчувається нею дотепер. Ні Сімейним кодексом, ні будь-яким іншим законом, не встановлений період, протягом якого подружжя зобов`язані зачати та народити дитину. Шлюбного договору між нею та покійним чоловіком із зазначенням строку, протягом якого має народитися дитина, не було. Спростування народження дитини-інваліда у ранньому віці підтверджується свідоцтвом про народження брата, [PERSON] , від 23.12.2002 року, де батьками зазначені її мати [PERSON] та [PERSON] - її вітчим, довідкою про склад сім`ї, довідкою КНП «Великобичківська міська лікарня» Великобичківської селищної ради від 27.05.2024 за № 56. В період 2002 року вона навчалася в 11-му класі Великобичківської ЗОШ №1 І-ІІІ ступенів Рахівського району Закарпатської області. З приводу її платоспроможності, зазначає, що довідками про її доходи підтверджується достатній рівень заробітної плати, який необхідний для проживання її сім`ї, а також довідкою про відсутність будь-якої кредитної історії та заборгованості по кредитах. Водночас Сімейним Кодексом не передбачено обов`язковість внесення коштів у спільний бюджет подружжя жінкою, а також утримання жінкою, яка перебуває у шлюбі із чоловіком, батьків чи інших близьких родичів чоловіка. Таким чином, ініційований позивачами даний позов спрямований на усунення її від законного права на отримання спадщини за законом, після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , та спрямований на заволодіння спадковим майном [PERSON] , який у свої майже 50 років нічого власними коштами не заробив. З огляду на зазначене, позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про скасування шлюбу та зобов`язання змінити прізвище, є безпідставним, необґрунтованим, а, отже, таким, що задоволенню не підлягає. Крім безпідставності заявлених вимог позивачів, пропущений ще й строк позовної давності, оскільки шлюб укладений 31.10.2015, чоловік відповідачки помер [INFO] , позов поданий 18.04.2024, тобто тричі пропущений строк звернення до суду. Повідомляє, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які очікуються у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, становить 30 000 грн - вартість послуг професійної правничої допомоги, а повний пакет документів, які стосуються понесення витрат на професійну правничу допомогу по справі, буде подано до суду у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним та зобов`язання змінити прізвище. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] у користь [PERSON] судові витрати по справі. У запереченнях на відзив [PERSON] та [PERSON] зазначили обставини, викладені у позовній заяві, при цьому додали, що у їхній родині дбали про відповідачку, для [PERSON] свекруха готувала найкращі національні та традиційні страви, натомість відповідачка створила сприятливі умови для вбивства усіх членів їхньої родини, вона не проявляла турботу до матері та батька чоловіка. Зазначають, що Відповідачка не надала жодних доказів, на підтвердження обставин, викладених у відзиві, та не зазначила про процес матеріально-фінансового забезпечення процедури вінчання та реєстрації шлюбу в органах РАЦСу, на які сім`я Безуглих потратила значні кошти (придбання обручки, весільної сукні тощо) й організація весілля була проведена вище усяких похвал. При цьому Відповідачка та її мати [PERSON] спробували викрасти усі кошти, які були подаровані гостями молодим. Зазначають, що всі кошти, які витрачалися на ліки, харчування, комунальні послуги, придбання побутової техніки, відпочинок за кордоном, на усі святкування та інші витрати здійснювалися виключно за грошові кошти, належні на правах особистої приватної власності батьків чоловіка відповідачки. Ухвалою суду від 20.06.2024 було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 15:00 год 15.08.2024 й задоволено клопотання відповідачки про виклик свідків. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у позовній заяві та інших заявах, які подавали в процесі розгляду даної справи, будучи повідомленими належним чином про розгляд справи в судове засідання жодного разу не з`являлися, у заявах просили повідомити їх про результат розгляду позовної заяви та інших заяв. Відповідачка, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вони з чоловіком щиро кохали одне одного, одружилися 15 жовтня 2015 року та після того, як відсвяткували весілля, спільно проживали у шлюбі аж до дня смерті чоловіка, який помер в обласній клінічній лікарні через ускладнення від коронавірусної хвороби 12 березня 2021 року. За період спільного проживання з чоловіком у них були прекрасні відносини, також вона була у добрих відносинах і з його батьками, з якими деякий час спільно проживали. Вони в один період всі захворіли на інфекційну хворобу, спричиненою коронавірусом, вона також тоді важко хворіла, а мати чоловіка внаслідок хвороби також померла у обласній клінічній лікарні. Після смерті чоловіка вона подала заяву про прийняття спадщини і з того часу її свекор та брат чоловіка абсолютно безпідставно звинуватили її у смерті свекрухи та чоловіка. З цього приводу позивачі на неї написали близько 20 скарг у різні органи, у тому числі й до керівництва за місцем її роботи у прокуратурі. Також подано безпідставні позови, які вже розглядалися судами й було відмовлено у їх задоволенні. Вважає, що даний позов спрямований на усунення її від права на спадкування. Всі докази їх спільного проживання вона додала до відзива, просить відмовити у задоволенні позову. Повідомила про те, що вона понесла судові витрати в сумі 30000 гривень, на підтвердження яких надасть докази у визначений п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду й відповідно такі мають бути стягнуті з відповідачів на її користь. Представник Відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки такий є безпідставним та не ґрунтується на жодних доказах, та спрямований лише на усунення [PERSON] від спадкування майна, що належало її чоловікові. Свідок [PERSON] , який був допитаний в режимі відеокоференції з Перечинським районним судом Закарпатської області, в судовому засіданні пояснив, що він з відповідачкою знайомий з 2017 року, оскільки працювали разом. Вони разом їздили на роботу на автомобілі його дружини. Зранку він приїжджав за Інною, а після роботи підвозив її додому, де зустрічав її чоловік біля будинку. Стосунки у них були хороші. У 2019 році, коли вони святкували професійне свято, за [PERSON] приїжджав її чоловік. Також йому відомо, що у Відповідачки були хороші відносини з батьком її чоловіка - [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в Закарпатській обласній прокуратурі, а відповідачка у той час працювала в Ужгородській міській прокуратурі. Вони проживали в одному районі у місті Ужгороді. Вона часто бачила відповідачку з її чоловіком, якого називала [PERSON] . У них були нормальні відносини. У [PERSON] була досить пристойна заробітна плата, отже її внесок в сімейний бюджет був помітний. Коли вся сім`я [PERSON] , тобто батьки чоловіка відповідачки, її чоловік та й сама відповідачка захворіли на коронавірусну хворобу, у сім`ї померло двоє людей і через два тижні після їх смерті свекор виставив відповідачку за двері, вимагав повернути золоту обручку та відмовитися від спадщини і з того часу переслідує її. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідачки. Поки чоловік [PERSON] жив, то у них була нормальна сім`я, вони дружньо жили і з батьками його зятя, хоча [PERSON] постійно контролював фінансові питання його дочки та покійного зятя. Після смерті [PERSON] , все різко змінилося, позивачі через спадкове майно погрожують навіть йому та його дружині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона була свідком під час одруження [PERSON] та [PERSON] . Вона неодноразово приїжджала до них у гості, бачила, що вони поважали одне одного, ніколи не сварилися, у них дійсно було щире кохання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вони навчалися в одному класі, відповідачка хороша людина. У них з чоловіком була зразкова сім`я. Вони приїжджали у [PERSON] , заходили до неї неодноразово у гості та вона одного разу ночувала у них у місті Ужгороді. Знає, що Інна купляла меблі за 2000 доларів, робила ремонт у квартирі, у тому числі замінювала вікна. Стверджує, що у [PERSON] з [PERSON] були хороші сімейні відносини, які існували на справжньому, щирому коханні. У відповідачки були нормальні стосунки зі свекрухою та свекром. Також їй відомо про брата [PERSON] , який з народження є інвалідом. Свідок [PERSON] в ході розгляду справи пояснила, що з відповідачкою вони дружать понад 20 років. Зі своїм чоловіком [PERSON] мали щире взаємне кохання, шлюб не мав формального характеру й вважає, що позивачі безпідставно звертаються з позовом до відповідачки. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 статті 1 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права й обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згідно зі ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (ст. 42 СК України). Позивачі [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями [PERSON] (чоловіка відповідачки) та [PERSON] (свекрухи відповідачки), звернулись до суду із позовом до [PERSON] , в якому просять визнати укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Попри те, що суть позову була ними зазначена як скасування шлюбу та покладення обов`язку змінити прізвище, у прохальній частині позовної заяви вимоги про зміну прізвища позивачці не ставили, отже підставність цієї вимоги судом не досліджується, відповідно до ст. 13 ЦПК України. Суд встановив, що 31 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області за №61 було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якій після одруження присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] помер, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зроблено відповідний актовий запис №446 від 13.03.2021. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (частина 1 статті 40 СК України). Відповідно до частини 2 статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року у пункті 13 постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України). При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини 2 статті 41 СК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності й диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилалась на те, що укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним відповідно до частини 2 статті 40 СК України, оскільки він був зареєстрований між сторонами без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя. Зокрема, відповідачка через свого приятеля корисливо познайомилась із [PERSON] , родина якого мала великі статки. Маючи намір заволодіти майном сім`ї [PERSON] , вона створила умови, за яких її чоловік - [PERSON] та свекруха [PERSON] у березні 2021 року померли, а позивача [PERSON] лише диво врятувало від смерті. При цьому вона досягла свого наміру, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а отже вона таким чином являється спадкоємцем після смерті її чоловіка та свекрухи, яка померла за три дні до семерті [PERSON] . Тобто, на думку позивачів, [PERSON] укладаючи шлюб з [PERSON] , мала мету отримати право на спадок, без наміру створення сім`ї, набуття прав та обов`язків подружжя після реєстрації шлюбу. На підтвердження зазначеного жодних доказів позивачі не надали. Натомість відповідачка, [PERSON] заперечуючи обставини, викладені у позовній заяві, надала суду докази про відсутність у неї заборгованості по кредитах чи іншим зобов`язаннях (а.с. 94-99), довідки про свої доходи за період з 2015 по 2021 рік (а.с. 75-89), де доходи [PERSON] були вище середньої зарплати по Україні, довідки про доходи [PERSON] за період з 2015 по 2018 роки, з яких вбачається, що розмір доходу не перевищував дохід [PERSON] . Ці докази можуть бути підтвердженням відсутності у [PERSON] матеріального інтересу під час наміру укласти шлюб з [PERSON] . Крім того, свідки, які були допитані в ході розгляду даної справи підтверджували справжні сімейні почуття у взаєминах між [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, вони у шлюбі прожили понад п`ять років, у них були прекрасні відносини, між ними було справжнє кохання, аж до дня смерті чоловіка вони проживали у одному будинку, й самі позивачі у своїх заявах вказували на любов свекрухи ( [PERSON] ) до своєї невістки, яка проявлялась у тому, що вона дбала про неї, готувала найкращі страви, тобто у випадку сумніву у справжніх почуттях Інни до її сина, таке відношення не могло б бути. Також заперечуючи факту ведення спільного побуту відповідачки з їхнім сином, позивачі жодних доказів зазначеного не надали, хоча саме на позивача покладено обов`язок доводити свої вимоги, шляхом надання суду відповідних доказів. При цьому у заяві від 20.06.2024 вони не заперечували купівлю побутової техніки, благоустрою двох квартир, меблів, але вказували, що такі куплялися виключно за кошти [PERSON] та [PERSON] , тобто батьків чоловіка відповідачки, але доказів цього не надали. Крім того, не заперечували щодо привезення відповідачкою в квартиру ліжка дубового із селища Великий Бичків, висловлюючи своє невдоволення його якістю. При цьому слід зауважити, що позивачі не надали жодних доказів наявності у них неабияких статків, про які вказують у позовній заяві, що, на їх думку, стали підставою для задуму [PERSON] одружитися з [PERSON] . За таких обставин самі по собі доводи позивачів про те, що метою укладення шлюбу для відповідачки було отримання нею права на спадок, суд вважає лише припущеннями, які не дають підстав для визнання шлюбу недійсним. Наявність у відповідачки достатніх доходів, ведення з [PERSON] спільного побуту, спростовують доводи позивачів щодо фіктивності шлюбу. Позивачка також спростувала належними та допустимими доказами доводи позивачів щодо наявності у неї дитини, народженої у ранньому віці, оскільки згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а також довідок виконавчого комітету Великобичківської селищної ради (а.с .72-74) [PERSON] , [INFO] , являється сином матері позивачки - [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Не бере до уваги суд і доводи позивачів щодо наявності вини [PERSON] у смерті її чоловіка [PERSON] та свекрухи [PERSON] , а також бажання настання смерті чи наміру вбивства [PERSON] з таких підстав. У національному законодавстві України, зокрема у статті 62-63 Конституції України, статті 17 КПК України та ч. 2 ст. 2 КК України, закріплено презумпцію невинуватості. Суть презумпції невинуватості не в тому, що особа є невинуватою, а в тому, що існує припущення щодо її невинуватості. Вона стимулює доказування вини особи, і доки цього не буде досягнуто, ніхто не може бути визнаний винним. Жодного процесуального рішення щодо винуватості [PERSON] у будь-яких правопорушеннях, вчинених щодо родини позивачів, суду не надано. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №183 (а.с. 69) причиною смерті [PERSON] , стала гостра респіраторна хвороба, спричинена COVID-19, гостра дихальна недостатність. Також, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №170 (а.с. 70) смерть [PERSON] настала внаслідок гострої респіраторної хвороби, спричиненої COVID-19, гострої дихальної недостатності. Місце смерті обидвох - Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. Новака. Як вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.01.2023 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.06.2023 у справі 308/12737/21 (а.с.104-119) під час розгляду було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у березні 2021 року перебували на стаціонарному лікуванні. З 24.02.2021 у [PERSON] також було виявлено РНК вірусу COVID-19, у зв`язку з чим вона у період з 25.02.2021 по 23.03.2021 перебувала на амбулаторному лікуванні. Згідно з офіційною статистикою Міністерства фінансів інфікованих коронавірусом у всьому світі станом на 13.04.2024 року 704753890 людей, з них померло 7010681 людина, у тому числі в Україні інфіковано 5 557 995 людей та померло 112 418. Найбільша смертність якраз і припала на перший рік з моменту введення в Україні карантину, оскільки сама хвороба, ускладення, які впливали на організм людини, її лікування були ще не вивчені. В Україні з 12 березня 2020 року був введений карантин, під час якого доступ до установ, організацій, підприємств був обмежений, рух транспорту припинений, лікарі надавали у ЗМІ рекомендації у разі виявлення недуги утримуватися навіть від відвідування лікаря, а звертатися по медичну допомогу лише у разі погіршення стану хворого. Також були зачинені для відвідування відділення лікарень, де знаходилися хворі з коронавірусом. Сам же позивач [PERSON] під час розгляду справи 308/12737/21 стверджував, що він не міг надати допомогу своїм рідним, які хворіли на коронавірусну інфекцію, оскільки він проживав у Рівному, й на той час і Рівненська, і Закарпатська область перебували у так званій "червоній карантинній зоні". Але ж і відповідачка перебувала у "червоній зоні", а також сама хворіла, що позбавляло її так само повноцінно надавати допомогу рідним і це не може визнаватися судом як намагання [PERSON] позбавити життя рідних. Жодних доказів того, що [PERSON] вводила в організм померлих сумнівні ліки та медичні препарати, позивачі не надали. При зазначених обставинах є голослівними звинувачення позивачів [PERSON] у смерті рідних та дорогих їй людей. Жоден з допитаних судом свідків у даній справі не підтвердив факт того, що [PERSON] та [PERSON] не проживали, як подружжя, навпаки, вони підтвердили прекрасні стосунки їхньої сім`ї та родини, ведення ними спільного побуту. Так, [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] зустрічав [PERSON] біля дверей, коли остання приходила з роботи, подружжя разом гуляли, ходили в гості та запрошували до себе гостей, відповідачка постійно була на зв`язку з родиною, коли вони перебували у лікарні та робила все можливе для забезпечення їх у цей час ліками. За період перебування [PERSON] та [PERSON] жоден із подружжя не звертався до відповідних органів з метою розірвання чи визнання такого шлюбу недійсним, що свідчить про відсутність факту фіктивності цього шлюбу. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 31 жовтня 2015 року, є фіктивним. Враховуючи, що позивачі пред`явили позов про визнання шлюбу недійсним у зв`язку з його фіктивністю, який укладено лише з метою отримання матеріальної вигоди, у тому числі спадщини, за встановлених під час судового розгляду обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у відзиві на позов повідомила суд, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 30000 гривень, тобто вартість послуг професійної правничої допомоги, підтвердження яких вона подасть до суду у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку з розглядом справи в суді відповідачка очікувала понести витрати в сумі 30000 гривень на оплату послуг адвоката, про що заявляла у відзиві на позов, проте на час проведення судових дебатів доказів на їх підтвердження не додала, проте вона не позбавлена надати такі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому суд наразі питання стягнення в користь відповідачки судових витрат не вирішує.

Outcome: dismissed