Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 04.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за №3196, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування зазначеного позову позивачка посилається на те, що 04.05.2018 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, за яким звернено стягнення з неї на користь відповідача заборгованість на загальну суму 44092,00 грн. Про існування виконавчого напису позивачка дізналася наприкінці липня 2024 року після того, як за місцем роботи надійшла постанова приватного виконавця про звернення стягнення на кошти боржника. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість не є безспірною; жодних нотаріально посвідчених договорів з відповідачем не укладала; будь-яких письмових вимог, претензій чи повідомлень про погашення заборгованості від відповідача не отримувала, а отже виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушеннями вимог Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У зв`язку з чим, позивачка просить задовольнити її позов повністю. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2024 відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою судді від 19.08.2024 вжито заходи забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №56553127. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, шляхом направлення усіх процесуальних документів до Електронного кабінету, відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України. 22.08.2024 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; просить стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову; просить розглянути справу за відсутності представника Банку за наявними у справі матеріалами. Треті особи повідомлені належним чином про розгляд справи, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавали. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 03.10.2011 між позивачкою [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал" було укладено кредитний договір №26259018274640, на підставі якого позичальником було надано позивачу кредитні кошти у межах максимального ліміту овердрафту, що не перевищує 50000,00 грн. (а.с.19-22). 04 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер №3196, яким запропоновано стягнути з відповідача на Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", заборгованість за кредитним договором №26259018274640 від 03.10.2011, укладеного між та АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та [PERSON] , на загальну суму 44092,00 грн. (а.с.11). Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л., ВП № 56553127 (а.с.24-27). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону та визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд враховує наступне. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що кредитний договір, на підставі якого нотаріус вчинив виконавчий напис, не було нотаріально посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що відповідач визнав позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд задовольняє позовні вимоги. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., та 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с.1,37). Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачкою заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат , учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження отриманих правничих послуг позивачем надано: копію договору про надання правової (адвокатської) допомоги від 01.08.2024, укладеного між позивачкою та адвокатом Сорокою М.В., у якому сторони погодили, що вартість юридичної допомоги за цим договором становить 8000,00 грн., а також копію квитанції до прибуткого касового ордеру №0108 від 01.08.2024 та прибутковий касовий ордер від 01.08.2024 про сплату [PERSON] на користь адвоката Сороки М.В. 8000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 01.08.2024 (а.с.28-31,32). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755\\9215\\15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17 стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг та значенням справи для сторін, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved