Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що батьком дитини позивача - дочки [PERSON] [INFO] є [PERSON] . Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно не надає, у зв`язку з чим позивачка вимушена звертатись до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19.07.2024 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка до суду не з`явилася, але в своїй позовній заяві просила справу слухати в її відсутності. Представник відповідача, в направленому до суду відзиві (письмових поясненнях), просив позов задоволити частково та стягувати з нього аліменти розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] батьком якої є відповідач. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, відповідач посилається на те, що наразі він перебуває в лавах ЗСУ, є військовослужбовцем, майже увесь дохід витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі. Після понесення витрат у нього не залишається достатньо коштів для сплати аліментів у повному розмірі та на забезпечення для себе достатнього рівня життя. Крім того, на утриманні відповідача перебуває власна родина: донька від попереднього шлюбу [PERSON] , котра є студенткою i вiдповiдач, як батько, надає допомогу на оплату навчання. А також непрацездатні батьки ( [PERSON] та [PERSON] ). Як батько, відповідач намагається приймати участь у вихованні й утриманні дитини та, по мірі своїх можливостей, не заперечує проти необхідності надання матеріальної допомоги, в посильному для нього об`ємі та відповідно до потреб дитини. До останнього часу у відповідача з позивачкою був вiдсутнiй спір щодо утримання дитини, оскільки той сам виявляв ініціативу в надані матеріальної допомоги. Щомісячно перераховує суми коштів на утримання дитини і має відповідні докази на підтвердження викладеного. Аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), на його думку, є для нього непосильними. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів суттєвого погіршення його матеріального (фінансового) стану, через що він не має змоги виплачувати аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку, однак матиме можливість виплачувати аліменти у розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку. Та обставина, що у позивача є донька від першого шлюбу та батьки, які потребують догляду, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача та не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено що на даний час з нього стягуються якісь кошти на чиєсь утримання, не підтвердженні письмовими матеріалами справи, та загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження". Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного суду від 03.06.2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20. Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільніє батьків від обов`язку по утриманню дитину. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Крім того, твердження позивача, про те, що він в добровільному порядку перераховував кошти на утримання дочки [PERSON] [INFO] також документально не підтверджені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів на зменшення розміру аліментів що підлягають до стягнення з відповідача з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), відповідачем та його представником суду не надано, в той час як в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved