Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 вересня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюбу, який зареєстрований виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №51. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. В даний час вона звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, оскільки останній матеріальну допомогу на дітей надає нерегулярно та в недостатньому розмірі. Спільне життя з відповідачем не склалося. Він вживає спиртні напої, в стані алкогольного сп`яніння відповідач вів себе грубо та агресивно по відношенню до неї, кричав, ображав нецензурними словами та бив. В червні 2024 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, вона втратила до нього почуття любові. За вказаних обставин примирення з відповідачем та відновлення з ним сім`ї позивач вважає неможливим. Зазначила, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а також інтересам їхніх малолітніх синів. Майнового спору між ними в даний час немає. Малолітні сини після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. На підставі викладеного просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до матеріалів прозову від неї була долучена заява, в якій позивач просила розгляд справи провести без її участі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути праву у його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського районну Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №51 від 20 вересня 2014 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 лютого 2015 року, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2020 року, видане Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяви виявила бажання надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved