Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису №136686 виданого 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. від 17.12.2021 відкрито виконавче провадження №67914104 про примусове виконання виконавчого напису №136686 виданого 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 8976 грн. Постановою приватного виконавця від 17.12.2021 накладено арешт на грошові кошти позивача. Приватний виконавець Богатиренко А.І. свою діяльність припинив, його замістив приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І.М. Нотаріальна діяльність [PERSON] згідно з відкритих джерел інтернет-ресурсів анульована. Позивач вважає, що виконавчий напис є такими, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис містить помилку в написанні прізвища боржника як « [PERSON] » замість « [PERSON] », але також містить правильні інші ідентифікуючи позивача дані. Позивач заперечує проти безспірності заборгованості. Цивільно-правові угоди нею з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» нотаріально не посвідчувались. Письмову вимогу про погашення заборгованості про усунення порушень основного зобов`язання від відповідача позивач не отримувала. Розрахунок визначений до сплати заборгованості, підстави стягнення коштів позивачу не зрозумілі. Отже, позивач вважає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірена безспірність заборгованості, а тому він вчинений з порушення визначеного Законом порядку та є таким що не підлягає виконанню. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 02 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 20 серпня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просить у зв`язку з визнанням позову застосувати положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України та при ухваленні рішення повернути позивачу з державного бюджет 50 % судового збору за подання позову. Також просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн. Справу просить розглянути без участі представника відповідача. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта І.М. належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, пояснень, заяв від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «К «Еліт Фінанс», якому ТОВ «Фінпром Маркет», відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №250521-ФК від 25.05.2021, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №250121ФК від 25.01.2021, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №24/01/21 від 25.01.2021, якому ТОВ «Інфінанс» на підставі договору факторингу №30112018 від 30.11.2018 відступлено право вимоги за кредитним договором №0953595139 від 11.05.2018, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Сума до стягнення за період з 25.05.2021 по 03.06.2021: 1800 грн заборгованість за тілом кредиту, 6426 грн заборгованість за відсотками та комісією, 700 грн заборгованість за штрафними санкціями, 50 грн плата за вчинення виконавчого напису. Разом 8976 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №136686. 17.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67914104 про примусове виконання виконавчого напису №136686 від 11.06.2021 та винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно інформаційної довідки №11411920240724 від 24.07.2024 з Єдиного реєстру приватних виконавців України, діяльність приватного виконавця Богатиренка А.І. зупинена, заміщення здійснює приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванюта І.М. Відповідно до копії наказу Міністерства юстиції України №4722/5 від 30.12.2021 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за №7921 на ім`я [PERSON] анульовано. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка передбачена пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 1 розділу 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», цього Переліку, був виключений на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, у зв`язку з визнанням нечинними та скасуванням п. 1 та п. 2 Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року(справа №826/20084/14). Так вищезазначеною постановою визнано незаконною та нечинною Постанову КМ України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, щодо доповнення переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зобов`язано КМ України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили 22.02.2017. Таким чином, при вчиненні 11.06.2021 виконавчого напису нотаріус мав керуватися пунктом 1 розділу 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції, що діяла до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. В судовому засіданні встановлено, що відповідач позов визнав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підстав для відмови у його прийнятті судом не вбачається. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду з позовом мав був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Проте ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 02 серпня 2024 позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Враховуючи положення ч. 2 ст. 136, ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % від розміру судового збору за подання позову, що становить 605,60 грн. Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу про зменшення яких просив відповідач, суд підстав для такого розподілу не вбачає, оскільки позивачем про понесення таких витрат не заявлено та відповідних документів не надано. В позовній заяві позивач зазначила, що витрати в зв`язку з розглядом справи, крім сплати судового збору, не очікує.

Outcome: approved