Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме уточнюючи свої вимоги просить встановити факт її проживання з загиблим [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2005 року по 10.11.2023 року, тобто до моменту смерті останнього. В обґрунтування заяви зазначає, що з 1998 року вона почала проживати однією сім`єю разом з [PERSON] . Вони проживали як повноцінне подружжя, ставилися один до одного з повагою, любов`ю та розумінням, вважали один одного чоловіком та дружиною, підтримували та піклувалися один про одного, вели спільне господарство, об`єднували кошти та разом їх витрачали, тобто мали спільний бюджет, виховували дитину, тобто фактично мали спільні права та обов`язки подружжя, однак шлюб не реєстрували. 04.12.1999 року, від шлюбу та спільного проживання, у них народилась спільна дитина син [PERSON] . З 1998 року по 2005 рік вона, [PERSON] та їх син, [PERSON] проживали однією сім`єю в м. Бровари, а з грудня 2005 року вони змінили місце проживання, та переїхали на постійне проживання до будинку за адресою: [ADDRESS] , у якому [PERSON] був зареєстрований з 04.01.2006 року. 28.12.2022 року [PERSON] був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України та 10.11.2023 року, виконуючи бойове завдання за призначенням, в ході ведення бойових дій поблизу населеного пункту Новопрокопівка Пологівського району Запорізької області загинув. [INFO] помер її син. Весь час, тобто з 1998 року до дня загибелі [PERSON] ( [INFO] ), вона та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, виховували сина [PERSON] , вели спільне господарство, об`єднували кошти та разом їх витрачали, тобто мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. За весь цей час ні вона, ні [PERSON] не перебували у шлюбі з іншими особами, проживали за однією адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] виникла необхідність вирішувати питання пов`язані з оформленням пільг та компенсацій, а також виплати грошової допомоги. Однак, при підготовці документів вона дізналася, що не може подати необхідний пакет документів, оскільки проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Тому, для реалізації права на вищевказані пільги та виплати, у неї виникла необхідність звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця. 26.06.2024 року на адресу суду надішли пояснення від заінтересованої особи [PERSON] . В обґрунтування своїх пояснень, він підтверджує факт проживання заявниці [PERSON] з його сином, [PERSON] , який загинув [INFO] , як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з 1998 року та виховували їх спільного сина, його онука, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Він, заявниця [PERSON] , його син [PERSON] та внук [PERSON] проживали разом в будинку за адресою: [ADDRESS] , з кінця 2005 року. Заявниця [PERSON] та його син [PERSON] піклувалися один про одного, вели спільний сімейний бюджет та спільне гослодарство, жили як повноцінна сімейна пара, як чоловік і дружина. На теперішній час, заявниця [PERSON] продовжує проживати в [ADDRESS] разом з ним та допомагає йому по господарству, оплачує комунальні послуги, купує ліки та готує їжу. До заявниці, він відноситься як до невістки, дружини його загиблого сина, а також матері його онука [PERSON] . 27.06.2024 року на адресу суду надішли пояснення від представника заінтересованої особи Міністерство оборони України Пристая Т.О. В обґрунтування своїх пояснень зазначає, що у заяві заявниця зазначає, що встановлення юридичного факту необхідне їй для отримання статусу члені сім`ї загиблого військовослужбовця, для отримання відповідних соціальних пільг від держави, а також для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (надалі також "Закон № 2011-ХІІ"). З цього приводу звертають увагу на наступне. Одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця під час дії воєнного стану передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі також "Постанова № 168"). Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови № 168 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. До позовної заяви заявницею додано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , з якого вбачається, що датою загибелі [PERSON] є 10.11.2023 року. Тобто, датою виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] є саме 10.11.2023 року. Відповідно до п. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Таким чином, враховуючи положення Постанови № 168, Закону № 2011-ХІІ та СК України, рішення суду про задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не буде підставою для отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не обумовлюватиме виникнення у Заявниці статусу «дружини» / «іншого з подружжя». Тобто, ухвалення рішення про задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем не дасть заявниці можливості досягнути зазначеної нею у заяві про встановлення юридичного факту мети. Задоволення заяви обумовлюватиме виникнення у заявниці нелегітимного очікування щодо можливості отримання одноразової грошової допомоги, права на яку у неї не виникне. Також, у заяві про встановлення юридичного факту заявниця посилається на положення Закону № 2011-ХІІ у редакції Закону України від 09.12.2023 № 3515-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги", яким було внесено зміни до ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ та розширено перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. Зокрема, до членів сім`ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, віднесли також і жінку (чоловіка), з якою (яким) загибла (померла) особа проживала однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови, що цей факт встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. Посилаючись на вказану норму, яка набрала чинності 29.03.2024 року, заявниця обґрунтовує своє право на отримання одноразової грошової допомоги. З цього приводу зазначають, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності. Виходячи із зазначеного вище, набрання чинності Законом України від 09.12.2023 № 3515-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" та внесення змін до Закону № 2011-ХП не відміняє того факту, що законодавство, чинне станом на дату виникнення права на одноразову грошову допомогу (10.11.2023), передбачало вичерпне коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, і не передбачало права на отримання одноразової грошової допомоги у осіб, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем. Відтак, посилання заявниці на вказану норму є безпідставним. 02.07.2024 року на адресу суду надішли додаткові пояснення від представника заявниці [PERSON] адвоката Працевитого Г.О. В обґрунтування пояснень зазначає, що надаючи пояснення представник Міноборони розмірковує щодо не досягнення заявницею мети встановлення юридичного факту, що не буде підставою для отримання одноразової грошової допомоги. Так, [PERSON] бажає встановити юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - для отримання статусу члена сім`ї (дружини) загиблого Захисника України, що надасть можливість їй реалізувати права на отримання відповідних соціальних пільг від держави, зокрема: безоплатне одержання ліків, знижки за оплату комунальними послугами, пільги зі сплати податків, мита та інших платежів до бюджету, отримання одноразової грошової допомоги, тощо. Слід вказати, що задоволення заяви [PERSON] дозволить їй лише в майбутньому реалізувати свої права, як «дружини загиблого Героя », звернувшись до відповідних державних установ для оформлення тих чи інших соціальних пільг від держави. Якщо між сторонами теоретично буде виникати спір, він може бути вирішений в окремому судовому процесі за правилами адміністративного судочинства. Отже, виходячи з принципу правової визначеності, заперечення представника Міноборони щодо вирішення вказаної справи фактично може обмежити права [PERSON] , є недопустимим. Практика поєднання справ про встановлення фактів та справ, що підлягають адміністративній юрисдикції - була змінена постановою Великої Палати Верховного Суду №560/17953/21, в якій Верховний Суд чітко розмежив поняття «встановлення юридичного факту» та його подальшу реалізацію, зокрема через органи Міноборони. Тобто, в конкретно даному випадку [PERSON] навіть не зверталася до Міноборони з будь-якими заявами. Крім того, перелік прав, які вона може отримати не обмежується лише одноразовою грошовою допомогою, це може бути посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, отримання відстрочки від військової служби, вище вказані пільги, безкоштовний проїзд в транспорті тощо. Задоволення судом заяви [PERSON] про встановлення факту автоматично не зобов`язує Міноборони здійснювати призначення, або виплату будь-якої грошової допомоги заявниці, вказане питання вирішується згідно окремого порядку, на який суд жодним чином не впливає. Таким чином, заява про встановлення факту підлягає розгляду судом на підставі доказів, яким судом буде надана об`єктивна оцінка. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Димитрашко Д.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники заінтересованої особи Міністерства оборони України Пристай Т.О. та Матієнко О.Б. у судовому засіданні просять відмовити у задоволенні заявлених вимог [PERSON] , посилаючись на те, що ухвалення рішення про задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем не дасть заявниці можливості досягнути зазначеної нею у заяві про встановлення юридичного факту мети. Суд, вислухавши сторони по справі, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.21). Зі сповіщення № 52 від 13.11.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] виконуючи бойове завдання за призначенням, в ході ведення бойових дій поблизу населеного пункту Новопрокопівка Пологівського району Запорізької області, загинув, отримав поранення несумісні з життям під час мінометного обстрілу(а.с.20). Причиною смерті [PERSON] стали «множинні проникаючі сліпі уламкові поранення голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів», що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 7651 від 14.11.2023 року (а.с. 23-24). [PERSON] та загиблий [PERSON] мали спільного сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 14.01.2000 р. Відомості про батька: « [PERSON] », були записані згідно ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України, оскільки батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою.(а.с.25) В Обліково-послужній картці на сержантів та солдатів [PERSON] , у пункті 11 «Сімейний стан», батьком зазначено: [PERSON] , 1972 р.н.; мати: [PERSON] , 1975 р.н.(а.с.28-29). Витягом з реєстру Територіальної громади від 27.12.2023 р. виданого на підставі заяви [PERSON] , підтверджується, що адресою місця проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.35). Згідно довідки № 15-10/116 від 03.06.2024 року виданої Кобижчанським старостинським округом Ніжинського району Чернігівської області, встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.38). Актом депутатського обстеження в домоволодінні в [ADDRESS] , на предмет фактичного проживання в ньому [PERSON] від 19.04.2024 р., складеним комісією у складі депутата Бобровицької міської ради Чернігівської ради Чернігівської області Бойко І.О. встановлено та підтверджено, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року і по даний час(а.с.36). Підтвердженням спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-7А21-Т2А0 від 13.08.2021 р., в якій вказана вищезазначена адреса, як адреса місця фактичного проживання або перебування [PERSON] (а.с.34). Окрім зазначеного, факт спільного проживання, ведення спільного побуду і бюджету, також підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] в AT КБ «Приватбанк» від 25.04.2024 р. № 7J1ENGSJDD1R490M, за період з 01.01.2022 р. по 25.04.2024 р. У вказаній виписці зазначено, що адресою проживання [PERSON] є: [ADDRESS] . Також, з виписки вбачається, що [PERSON] сплачувала за комунальні послуги спожиті у будинку де вони проживали із загиблим військовослужбовцем [PERSON] , отримувала на свій картковий рахунок від [PERSON] щомісячно і систематично грошові надходження від грошової винагороди військовослужбовця [PERSON] . В свою чергу, отримані від [PERSON] грошові кошти на свій банківський рахунок, [PERSON] , за потреби [PERSON] , перераховувала грошові кошти йому, а також розпоряджалася вказаними спільними грошовими коштами для ведення домашнього господарства, сплати комунальних платежів, продуктів харчування, оплати медикаментів, продуктів харчування та усього необхідного для задоволення потреб їх сім`ї. Тобто, випискою про транзакції по банківському рахунку [PERSON] встановлюється, що вони з [PERSON] мали спільний бюджет сім`ї(а.с.41-81). Актом депутатського обстеження в домогосподарстві в [ADDRESS] , щодо проживання громадян однією сім`єю встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебували в цивільному шлюбі та постійно проживали в [ADDRESS] однією сім`єю з 2005 року по грудень 2022 року (до моменту призову [PERSON] до лав ЗСУ). Подружжя було пов`язане спільним житлом, побутом, вирішенням господарських та інших життєвих питань. Між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Спільно виховували сина [PERSON] (а.с.195-196). Крім письмових документів, зазначені вище обставини підтвердили в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON] ( [ADDRESS] ), свідок [PERSON] ( [ADDRESS] ) та свідок [PERSON] ( [ADDRESS] ) кожен окремо, пояснили, що [PERSON] та заявниця [PERSON] проживала разом однією сім`єю з 2005 року та вели спільне господарство. Наведені вище докази в сукупності підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків заявниці [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справа про спадкування" - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 пункт 2 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що "під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обовязків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16". Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2011-XII дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Частиною 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання частини 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою визначаються умови виплати одноразової грошової допомоги в період дії воєнного стану. Як вбачається з правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року № 750/10356/16-а «…дата смерті військовослужбовця є визначальною обставиною для визначення дати виникнення у відповідних осіб права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, розміру для її нарахування». Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на період виникнення правовідносин, тобто станом на дату смерті [PERSON] 10.11.2023 року) визначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Так, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Важливе правове значення в контексті визначення поняття «сім`я», «член сім`ї» становить Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 пунктом 6 мотивувальної частини якої встановлено, що до кола членів сімї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Конституційний суд також зазначив, що членами сім`ї, є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). З огляду на наведені вище приписи законодавства, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, які підтверджують спільне проживання заявниці та загиблого [PERSON] , наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги заявниці про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] станом на день його смерті. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 справи про встановлення юридичних фактів підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Оскільки заявниця не має іншої можливості підтвердити факт того, що вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та при цьому встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для неї, а саме отримання статусу члена сім`ї (дружини) загиблого Захисника України, що надасть можливість їй реалізувати права на отримання відповідних соціальних пільг від держави, зокрема: безоплатне одержання ліків, знижки за оплату комунальними послугами, пільги зі сплати податків, мита та інших платежів до бюджету та інше. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це судові витрати суд відносить на рахунок заявниці.

Outcome: approved