Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, а саме просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті її бабусі, громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки: Україна, с. Гвардійське, Городокського району Хмельницької області, визначивши дату її смерті - [INFO] в місті Маріуполі Донецької області, Україна. В обґрунтування заяви покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , є її рідною бабусею по батьківській лінії. Родинні зв`язки підтверджуються такими документами: свідоцтвом про народження її батька - [PERSON] , виданого Тракто-Курзанською сільською радою Тулунського району Іркутської області, актовий запис № 162 від 10 грудня 1957 року, у якому зазначено його батьків: [PERSON] та [PERSON] ; а також її свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Приморського райвиконкому міста Жданів, актовий запис № 268 від 5 квітня 1988 року. Батько - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Івано-Франківська Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] від 25 листопада 2023 року. [INFO], коли місто Маріуполь зазнало масованих ракетно-бомбових ударів, її бабуся - [PERSON] перебувала у своїй квартирі [ADDRESS] . Під час цих трагічних подій на район, де знаходився будинок, було здійснено прицільний удар з танка. Цей удар став фатальним для її бабусі. Сила вибуху була настільки потужною, що будь-яка можливість ідентифікації її тіла була повністю втрачена. Вибухова хвиля, що пронеслася районом і численні уламки спричинили настільки важкі ушкодження, що бабуся загинула миттєво, без жодного шансу на порятунок. Нажаль, через обставини, що склалися, відновити або впізнати її останки виявилося неможливим. Поховання бабусі відбулося у дворі будинку за допомогою небайдужих сусідів та місцевих жителів. Про це свідчить фотокартка її могили, де було встановлено тимчасовий хрест з написом, зробленим на аркуші паперу формату А4. У зв`язку з відсутністю екстрених служб, у тому числі медичної допомоги, вона не мала можливості отримати документ встановленого зразка про смерть своєї бабусі. Згодом вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення щодо смерті бабусі, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024052770000296 від 12.07.2024 року, правова кваліфікація - ч. 2 ст. 438 КК України. Заявниця зазначає, що інших доказів, що підтверджують факт загибелі її бабусі, окрім Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та фотографії її могили, у неї немає. Їй невідомо про існування будь-яких додаткових доказів, і на даний момент вона не має можливості їх здобути. Через обставини, що склалися, вона позбавлена доступу до інших можливих джерел інформації, які могли б підтвердити цей трагічний факт. Окрім того, її бабуся [PERSON] раніше носила прізвище [PERSON] , проте документальних підтверджень факту зміни її прізвища на [PERSON] Не існує. З метою підтвердження зміни прізвища нею були направлені офіційні запити до відділу реєстрації актів цивільного стану (РАЦС), де могло бути зафіксовано відповідне рішення. У відповідь на ці запити РАЦС повідомив, що актового запису про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] не виявлено. Додатково вона звернулась до Пенсійного фонду України, який повідомив, що [PERSON] отримувала пенсію як вдова [PERSON] . Цей факт опосередковано свідчить про те, що вона дійсно використовувала прізвище [PERSON] . Незважаючи на ці дані, прямих документальних доказів, які б офіційно підтверджували зміну прізвища, не знайдено, а отримання додаткових відомостей на даний момент ускладнене або неможливе. Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі. Просить вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Заявниця [PERSON] , [INFO] , громадянка України, народилася у місті Маріуполь Донецької області, що встановлено з копії паспорта громадянина України № [NUMBER] . Родинні зв`язки заявниці та [PERSON] підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] (батько заявниці), виданого Тракто-Курзанською сільською радою Тулунського району Іркутської області, актовий запис № 162 від 10 грудня 1957 року, у якому зазначено його батьків: [PERSON] та [PERSON] . копією свідоцтва про народження [PERSON] , виданим відділом РАЦС Приморського райвиконкому міста Жданів, актовий запис № 268 від 5 квітня 1988 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Івано-Франківська Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] від 25 листопада 2023 року. У заяві вказується на те, що [INFO] , коли місто Маріуполь зазнало масованих ракетно-бомбових ударів, [PERSON] перебувала у своїй квартирі [ADDRESS] . Під час цих трагічних подій, на район, де знаходився будинок, було здійснено прицільний удар з танка, цей удар став фатальним для неї. Поховання [PERSON] відбулося у дворі будинку за допомогою небайдужих сусідів та місцевих жителів. Про дані обставини вказує фотокартка могили, де було встановлено тимчасовий хрест з написом, зробленим на аркуші паперу формату А4. [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення щодо смерті її бабусі, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024052770000296 від 12.07.2024 року, правова кваліфікація - ч. 2 ст. 438 КК України. Також, заявниця покликається на те, що її бабуся - [PERSON] , раніше носила прізвище [PERSON] , проте документальних підтверджень факту зміни її прізвища на [PERSON] не існує. З метою підтвердження зміни прізвища, нею були направлені офіційні запити до відділу реєстрації актів цивільного стану (РАЦС), де могло бути зафіксовано відповідне рішення. У відповідь на ці запити РАЦС повідомив, що актового запису про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] не виявлено. Заявниця зверталась до Пенсійного фонду України, який повідомив, що [PERSON] отримувала пенсію як вдова [PERSON] . Як вказується у заяві, здійснити державну реєстрацію смерті померлої особи позбавлена можливості у встановленому законом порядку, оскільки документи видані на території, що перебуває під окупацією та на якій введено воєнний стан, що унеможливлює отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Є загальновідомим фактом, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який Указами Президента України неодноразово продовжено. Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією", затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, Маріупольський район є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Активні бойові дії на території Донецької області продовжуються до тепер, обстріли м. Маріуполя у березні 2022 року є загальновідомим фактом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлої матері та отримання свідоцтва про смерть. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявниця не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт смерті матері на тимчасово окупованій території, що позбавляє її можливості провести державну реєстрацію смерті матері згідно вимог законодавства та отримати свідоцтво про смерть, а відтак суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved