Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

У квітні 2024 року позивач, в інтересах якої діє представник, звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON] ) доводилась онукою [PERSON] , який помер [INFO] . На випадок смерті [PERSON] залишив нотаріально посвідчений заповіт від 05.12.2013, яким заповідав [PERSON] все своє майно, у тому числі житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав останньому на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.1993. Позивач прийняла спадщину, але їй було відмовлено через арешт, накладений ухвалою Слов`янського районного суду від 24.06.1985. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказаний арешт Зареєстровано 15.07.2005 за №2188094 реєстратором Друга слов`янська державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження спірний будинок, власник: [PERSON] . У суді отримати ухвалу, якою було накладено арешт у 1985 році, не виявилося можливим через її відсутність. Вказує, що вказаний арешт перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права та існує вже більше 39 років, тому, припускає, що вказане обтяження втратило своє значення. Накладений арешт позбавляє позивача права належним чином оформити свої спадкові права, а тому він підлягає зняттю. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник надав заяву у про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Відповідач, яка була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток, до судового засідання не з`явилася, заяв та клопотань на адресу суду не надала. За вказаних обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 02.12.1993, посвідченого державним нотаріусом Другої державної ДНК, належить житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] зареєстроване в КП «БТІ» 06.01.1994, номер запису 895, що підтверджується довідкою № 04-01/352 від 19.02.2024. На випадок своєї смерті [PERSON] 05.12.2013 зробив заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно, що підтверджується копією заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 1192 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №35985639 від 05.12.2013. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2020. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що видно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2014. Постановою державного нотаріуса Другої державної слов`янської нотаріальної контори від 09.04.2024 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] 15.07.2005 реєстратором Друга слов`янська державна нотаріальна контора було накладено обтяження у вигляді арешту на будинок, состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле за адресою: [ADDRESS] ; підстава обтяження: ухвала, Б/н, 24.06.1985 слов`янський районний суд; реєстраційний номер обтяження 2188094, власник: [PERSON] , що видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів нерухомого майна щодо об`єкта житлового будинку [ADDRESS] № 367221868 від 24.02.2024. При перевірці алфавітних покажчиків справ за 1985 рік в архіві суду, які перебували на розгляді Слов`янського районного суду Донецької області, за учасником справи « [PERSON] », « [PERSON] » та « [PERSON] » не було знайдено жодної справи. В оригіналах рішень за 1985 рік, які зберігаються в архіві суду після знищення справ, відсутнє рішення (ухвала) від 24.06.1985 про накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим видача ухвали суду є неможливою, що видно з відповіді суду № ЕП-4625/24-Вих від 12.03.2024. Друга слов`янська ДНК повідомила, що згідно ст. 34 Закону України «Про нотаріат» не надає нотаріусу повноважень на накладення арешту. Нотаріальна контора могла бути тільки реєстратором накладеного арешту судом. Номенклатура справ передбачає строк зберігання таких документів три роки, тому надати копії документів у зв`язку з вчиненням нотаріальної дії не має можливості, що підтверджується листом № 1-01/16 від 19.08.2024. Накладений арешт на майно спадкодавця обмежує права позивача щодо успадкування зазначеного майна. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» арешт належить до обтяжень речових прав на нерухоме майно. На підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім цього, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Тобто, в розумінні цієї статті, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як видно з матеріалів справи та встановлено судом, в Слов`янському міськрайонному суді та Другій державній нотаріальній конторі немає ніяких відомостей стосовно накладеного у 1985 році арешту на спірний житловий будинок, тобто, підстав для продовження обтяження на спадкове майно позивача не має. На сьогодні позивач має намір оформити спадщину та розпоряджатися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved