Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») звернулося до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3758847 від 02 березня 2021 року у розмірі 42595 гривень, інфляційних втрат 256,80 гривень, три проценти річних 882,24 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний договір №3758847 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 грн. із зобов`язанням повернути його зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Згідно умов кредитного договору строк кредиту становив 7 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених п. 1.4 розділу 4 кредитного договору, дата повернення кредиту 17 березня 2021 року, знижена процентна ставка становила 1,425 % в день. З 17.03.2021 процентна ставка становила 1.9% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за вказаним кредитним договором виконало, 10.03.2021 надало їй кредит в сумі 15000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , однак відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим відповідно до п. 4.3 кредитного договору його було автопролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. 25.03.2021 відповідачка здійснила часткову оплату процентів на рахунок позивача в розмірі 50 гривень. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала. 13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, про що відповідачку було повідомлено шляхом направлення повідомлення на її електронну пошту, зазначену нею при укладенні кредитного договору. 24 квітня 2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, про що відповідачку було повідомлено шляхом направлення повідомлення на її електронну пошту зазначену нею при укладенні кредитного договору. Через не виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 42595 грн, з яких: 15000 грн. - заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 27595 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 2561 грн. 80 коп. - інфляційні втрати та 882 грн. 24 коп. - 3% річних. Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач просив стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором, інфляційні втрати та 3% річних. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2422,4 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 02\~липня 2024\~року представник\~відповідачки [PERSON] адвокат Сідорова І.А. надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що позивачем не надано доказів: перерахування відповідачці будь-яких кредитних коштів за договором №3758847 від 02.03.2021; факту укладення кредитного договору між позивачем та відповідачкою, тобто відсутні докази підписання відповідачкою кредитного договору в електронній формі, а відтак і докази погодження між сторонами умов кредитного договору, вважає, що є недопустимим те, що у трьох різних документах наявний один і той самий ідентифікатор, а також одна і та сама дата і година проставлення підпису. Представник відповідачки зазначила, що позивач не набув права вимоги до відповідачки. Крім того зазначає, що збір та аналіз доказів для подання позовної заяви охоплюється поняттям складення позовної заяви, а не є окремим видом правничої послуги, а тому вимога про стягнення 3 000 грн витрат на такий вид послуги є необґрунтованою. Також не вважає видом правничої послуги подання до Кременецького районного суду Тернопільської області позовної заяви в інтересах клієнта, на що адвокатом нібито витрачено 2 години, а тому в стягненні таких витрат слід відмовити. Завищеним та неспівмірним із ціною позову вважає розмір витрат на складення позовної заяви у розмірі 5 000 грн. 04.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що на підтвердження укладання Договору № 3758847 про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було надано електронний доказ в паперовій формі (додаток до позовної заяви № 4), який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С384307», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Крім того, [PERSON] , оформлюючи кредитний договір заходить на Вебсайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому клієнту надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідачка має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідачка, тому жодних сумнівів в тому, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту не виникає. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачка особисто вказала в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Крім того зазначає, що відповідачка оплатила частково проценти за користування кредитом №3758847 від 02.03.2021, тим самим підтвердивши волевиявлення на добровільне виконання умов договору, факт отримання кредитних коштів від первісного кредитора та користування ними. Щодо правової дороги представник позивача зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, детальний звіт про надання правничої (правової) допомоги, наданий до суду разом із позовною заявою, є таким, що містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року за клопотання представника позивача було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] \~\~та підтвердження факту зарахування 02 березня 2021 року на платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» коштів у сумі 15000 грн. від ТОВ «Авентус Україна». 27 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь на ухвалу від 05 серпня 2024 року. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак на адресу суду надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3758847, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у сумі 15000 грн. строком на 7 днів з можливістю подальшої пролонгації відповідно до п. 4.2, 4.3 договору. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Підписання договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «С384307», 02.03.2021 [PERSON] об 21:51:49, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 02 березня 2021 року на виконання умов договору № 3758847 ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» перерахувало кошти відповідачці [PERSON] на номер картки [NUMBER] , яку відповідачка особисто вказала в заяві на отримання Кредиту. З інформації ПриватБанку від 18.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240814/65244 вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] на яку 02.03.2021 здійснено переказ коштів на суму 15000 гривень. 13 вересня 2021 року за договором факторингу № 13/09/2021 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Українські фінансові операції», що підтверджується вказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників. 24 квітня 2024 року за договором факторингу № 24-04/24-ФТОВ «Українські фінансові операції» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», що підтверджується вказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників, про що відповідачці [PERSON] на її електрону адресу було відправлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 24-04/24-Ф ТОВ від 24 квітня 2024 року, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників,перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором №3758847 від 02.03.2021. З розрахунку заборгованості за договором (картки обліку договору) № 3758547 від 02 березня 2021 року вбачається, що станом на 12 вересня 2021 року заборгованість [PERSON] перед товариством становить 42595 грн., з яких: 15000 грн. - заборгованість по основному боргу (тілу кредити), 1781,25 грн. - заборгованість по процентам (знижена ставка) за користування кредитом, 27645 грн. - заборгованість по процентам (стандартна ставка) за користування кредитом. Крім того, згідно з розрахунком інфляційні втрати становлять - 2561,80 грн. за період з липня 2021 року по 23 лютого 2022 року, 3% річних за період з 16.06.2021 по 23.02.2022 ( 252 календарні дні) становлять 882,24 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України\~\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, не допускається. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України\~\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-2129 цс16 від 19 жовтня 2016 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, належним виконанням зобов`язань з боку відповідачки є повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом у строки та у розмірі відповідно до укладеного кредитного договору. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладений у формі електронного документу із застосуванням електронного підпису для укладення якого споживач (відповідачка) до його підписання ознайомившись з Паспортом споживчого кредиту на сайті ТОВ «Авентус Україна», оскільки без ознайомлення подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, підтвердила отримання нею та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування, а також підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором та уклала договір № 3758547 на отримання кредиту, в якому вказала свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по-батькові, РНОКПП, номер паспорту, зареєстроване місце проживання, номери моб. телефонів, адресу електронної пошти, підписавши його за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою не було б укладено. Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідачки у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Крім того, твердження відповідачки про те, що вона не укладала договір спростовуються тими фактами, що персональні дані, які ідентифікують її були внесені до договору про надання споживчого кредиту, який підписаний особистим ключем, а також, що відповідачкою вносились кошти в рахунок погашення заборгованості за договором № 3758547 від 02 березня 2021 року, що підтверджується самим розрахунком заборгованості. Також листом АТ КБ «Приватбанк» від 18.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240814/65244 18.08.2024 № 20.1.0.0.0/7-240814/65244 з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 02 березня 2021 року здійснено переказ коштів на суму 15000 грн. спростовуються твердження [PERSON] щодо ненадання позивачем доказів зарахування коштів на її платіжну картку. Розділом 3 договору передбачено порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів. Відповідно до пункту 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до розділу 4 вказаного договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору; або впорядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1-4.3.2) договору. Згідно з пп. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2, 4.2.4 Договору, тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту і споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. 02 березня 2021 року відповідачці було надано кредит в сумі 15000 грн. строком на 7 днів, відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору знижена процентна ставка становить 1,425 % в день. 10 квітня 2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не повідомила ТОВ «Авентус Україна» про небажання продовжувати строк кредитного договору. Відповідно до умов п.4.3.1. кредитного договору строк його дії було автоматично продовжено на 90 днів, починаючи з дня укладення договору.Відповідно до п. 1.5 кредитного договору з 10.03.2021 діє стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день Умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а тому проценти за користування кредитом підлягали нарахуванню у продовжені договором строки, що було виконано кредитодавцем. Наведені пункти та підпункти договору № 3758547 від 02 березня 2021 року, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договором, не визнавались відповідачкою недійсними, а тому з огляду на приписи с. 204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню. Крім того, розрахунком заборгованості за договором (картки обліку договору) № 3758547 від 02 березня 2021 року підтверджується оплата відповідачкою нарахованих за договором процентів, а саме: 10 березня 2021 року в сумі 1781,25 грн., 25.03.2021 - 50 грн. Враховуючи, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по процентам, останній платіж погашення боргу по процентам в розмірі 50 грн. відповідачка здійснила 25 березня 2021 року, суд вважає, що проведення пролонгації строку кредиту, а також нарахування позивачем процентів по 15 червня 2021 року, відповідає умовам пункту 4 Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивач має право вимагати 3% річних за період з 16 червня 2021 по 23 лютого 2022 року. Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання за цей період розраховується наступним чином: сума заборгованості 42595 грн х 3%= 1277,85 : 365 = 3,50 грн х 252 днів прострочення (за період з 16червня 2021 року по 23 лютого 2022 року). Отже розмір 3 % річних становить 1277,85 грн. При розрахунку інфляційної складової суд враховує методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць, викладених у пунктах 25-26 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19. За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат складає 2561,80 грн. Заперечень щодо такого розрахунку відповідачка не надала. Отже, враховуючи викладене, а також те, що позивач свій процесуальний обов`язок виконав надав суду докази на підтвердження факту укладення з відповідачкою кредитного договору та розрахунок заборгованості, який умовам цього договору відповідає, надав докази переходу до нього права вимоги у вказаному зобов`язанні, а відповідачка жодним доказом наведеного не спростувала, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд керується вимогами ч. 2, ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 4, 5\~статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №28\\03-2024 від 28.03.2024, укладений з адвокатом Городніщевою Є.О., звіт про надання правової допомоги від 29.04.2024, рахунок на оплату №2855-29/04-2024 від 29.04.2024, платіжна інструкція № 4757 від 01.05.2024 на суму 10000,00 грн., ордером на надання правничої допомоги серії АІ № 1579006 від 29.04.2024 та свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/3145 від 18.05.2023. Разом з цим, відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, представник відповідачки зазначила, що збір та аналіз доказів для подання позовної заяви охоплюється поняттям складення позовної заяви, а не є окремим видом правничої послуги, а тому вимога про стягнення 3 000 грн витрат на такий вид послуги є необґрунтованою. Також не вважає видом правничої послуги подання до Кременецького районного суду Тернопільської області позовної заяви в інтересах клієнта, на що адвокатом нібито витрачено 2 години, а тому в стягненні таких витрат просить відмовити. Завищеним та неспівмірним із ціною позову вважаємо розмір витрат на складення позовної заяви у розмірі 5000 грн. Згідно з звітом про надання правової допомоги згідно договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, ТОВ "ФК "Фінтранс Україна" в особі директора [PERSON] та адвокат Городніщева Є.О. підписали звіт про надання правової допомоги і підтвердження того, що згідно з умовами Договору № 28/03-2024 про надання правової допомоги від 29 квітня 2024 року [PERSON] надала, а ТОВ "ФК "Фінтранс Україна" отримало правову допомогу, яка полягає в зборі та аналізі доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення та подання до суду позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, подані до Кременецького районного суду Теропільської області позовної заяви в інтересах клієнта, кількість годин 10, вартість - 10000 грн. Відповідно до рахунку на оплату № 2855-29/04-2024 від 29 квітня 2024 року вартість послуг адвоката Городніщевої Є.О. зі збору та аналізу доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором становить за 3 години 3000 грн, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором становить за 5 годин - 5000 грн та подання до суду позовної заяви в інтересах позивача становить 2 години - 2000 грн. Як убачається з копії платіжної інструкції № 4757 від 01.05.2024, ТОВ "ФК "Фінтранс Україна" проведено оплату послуг адвоката Городніщевої Є.О. на суму 10000 грн. Отже, враховуючи приписи частини четвертої статті 137 ЦПК України щодо врахування співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на рівень складності справи та ціни позову, а також типовість таких позовних заяв, з урахуванням засад розумності та справедливості у контексті обсягу заперечень, наданих відповідачкою, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial