Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У червні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, відповідно до якої просив суд припинити стягнення аліментів за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2015 по справі № 646/13072/15-ц з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі 750,00 грн. щомісячно починаючи з 19 жовтня 2015 року до повноліття дитини з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . 27.11. 2009 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу іх спільна дитина [PERSON] залишився проживати разом з матір?ю за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, він постійно приймав участь у вихованні та утриманні дитини та надавав кошти у розмірі 500,00 грн. щомісяця на утримання дитини за усною домовленістю із відповідачем. Приблизно з середини 2015 року відповідач почала створювати перешкоди позивачу із спілкуванням із дитиною. Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.1.2015 по справі № 646/13072/15-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2015 року до повноліття дитини з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. У листопаді 2015 року, у зв`язку ід тим, що [PERSON] продовжила чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні із датиною, він змушений був звернутися до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просив ухвалити рішення про встановлення порядку його батька у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2016затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] за участю Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської рада та встановлено[PERSON] порядок зустрічей з малолітньою дитиною, [PERSON] . Також зазначив, що стосовно відповідача відкрито кримінальне провадження передбачене частиною З статті 276 КК України. Крім того, на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП. Зазначив, що за час проживання дитини з матір?ю стан здоров?я дитини характеризується як незадовільний. З початку повномасштабного агресії Російської Федерації проти України та по теперішній час дитина проживає у сім?ї позивача. Відповідач в свою чергу не переймається взагалі вихованням дитини. Дитина, [PERSON] самостійно вибрав місце проживання за адресою свого батька. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Призначено судове засідання. Позивач, в судовому засіданні просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у рішенні вище. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31 жовтня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11). Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , батьками якого є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харкова, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2015 року до повноліття дитини з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону (а.с. 16-17). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] затверджено на наступних умовах: 1. [PERSON] встановити наступний порядок зустрічей з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] : -1-ша та 3-тя неділя місяця з 8-00 до 20-00 год. -2-га та 4-та субота місяця з 8-00 до 20-00 год. -кожний понеділок та середу з 16-00 до 18-00 год. -протягом зимових канікул 1 тиждень (безперервно) -протягом літніх канікул 1 тиждень (безперервно). 2. [PERSON] жодним чином не перешкоджає зустрічам [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] відповідно до встановленого сторонами порядку зустрічей. 3. [PERSON] при реалізації свого права на виховання малолітньої дитини [PERSON] та здійснення зустрічей з ним сумлінно дотримується встановленого сторонами порядку зустрічей. Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини закрито (а.с. 19-20). Так, відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вже було встановлено судом, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] .. Зазначене рішення набрало законної сили. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Позивач в судовому засіданні повідомив, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] проживає разом з ним з 2022 року та перебуває на його повному утриманні. Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.25) За вищевказаною адресою зареєстровані позивач та його малолітня донька від другого шлюбу [PERSON] (а.с. 30). Разом з цим, відомостей щодо зареєстрованого місця проживання дитини [PERSON] матеріали справи не містять. Згідно відповіді КП «Харківський ліцей №13 Харківської міської ради» від 30.01.2024 № 01-36/54, [PERSON] , 28.02.2009 навчається у комунальному закладі «Харківський ліцей № 13 Харківської міської ради» з 01.09.2015 по теперішній час. Останні 2 роки успіхами дитини у навчанні цікавиться батько [PERSON] який контролює відвідування хлопцем уроків, переймається його успішністю, спонукає сина до занять спортом (а.с. 23). Однак, з вищевказаної відповіді не вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . Крім того, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем була надана характеристика від 08.06.2024, виданої головою вуличного комітету [PERSON] , [PERSON] постійно проживає разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] (а.с. 31, 33, 36). Суд критично відноситься до наданих позивачем доказів, оскільки дані особи не надавали пояснення безпосередньо у судовому засіданні, як свідки, та не були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, що передбачено ст. 91 ЦПК України. Щодо наданої характеристики від 08.06.2024, то в ній не зазначено, з якого саме часу дитина [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою за адресою: [ADDRESS] . У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Так, позивач просив задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідач не переймається вихованням їх спільного сина, успіхами у навчанні, здоров?ям, не надає кошти на утримання дитини. Крім того зазначив, що стосовно відповідача [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП, та стосовно неї відкрито кримінальне провадження передбачене ч. 3 ст. 276 КК України. Так, згідно відповіді відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, 01.03.2024 надійшло повідомлення від [PERSON] за фактом порушення його батьківських прав щодо дитини. Вжитими заходами відносно [PERSON] складено адміністративні матеріали щодо ухилення від виконання передбачених законодавством обов?язків щодо належного виховання, проживання, навчання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 22). Разом з цим, судові рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не прийняті. У зв`язку з чим, доводи позивача щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення за ст. 184 КУпАП, суд не приймає до уваги. Крім того позивач, зауважив, що на час проживання сина з матір?ю, дитина [PERSON] переніс ряд захворювань. Позивачем була надана довідка, видана головним лікарем Харківської міської дитячої поліклініки № 2 від 05.10.2015 № 1570, з якої вбачається, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] перебуває під наглядом фахівців поліклініки з 03.04.2012. За останні три роки хлопчик переніс вітряну віспу, гострі респіраторні захворювання, правосторонню пневмонію (а.с.24). Разом з цим, суд відноситься критично до наданого доказу, оскільки дана довідка датована 2015 роком, тоді як з позовною заявою позивач звернувся до суду у 2024 році. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положеньст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Однак, всупереч вказаним положенням закону позивачем по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, що сплачені ним аліменти не витрачаються на утримання сина, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов?язків щодо їх спільного сина [PERSON] , що дитина [PERSON] проживає постійно разом з ним. Отже, враховуючи те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення та відсутність визначених законом підстав для припинення їх стягнення,

Outcome: dismissed