Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею: - право власності на самочинне будівництво - на літню кухню, позначену на плані літерою «Л1» за адресою: [ADDRESS] ; - право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з 1/3 частки житлового будинку літера «А1 (житлова кімната 2-3», житловою площею 21,2 кв.м), та добудови літера «аЗ» (позначених на плані будинку «А» 1-6, 2-2, 2-1) та господарських будівель: сарай літера «И1», сарай літера «В1», сарай літера «Г1», огорожа «№1». - право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з 3/4 частки житлового будинку літера «А-1» загальною площею 45,9 кв.м., літня кухня літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «Г», сарай літера «Д, погріб літера «Пг», огорожа «№». Свої вимоги мотивувала тим, що з 30 грудня 2003 року вона є власницею 2/3 частки будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок з надвірними будівлями належав сім`ї діда позивачки [PERSON] . Іншим співвласником 1/3 частки вказаного будинку була\~ рідна сестра [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті належну їй частку будинку ніхто не успадкував. Позивачка відкрито почала користуватися вказаною 1/3 часткою будинку, робила в ньому поточний ремонт. Крім того, у дворі будинку [ADDRESS] , який належав іншій сестрі діда позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] будинок [ADDRESS] прийняли у спадщину її брати та сестри: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Всі ці особи померли. На той час спадкоємці усно відмовились від користування своїми частками будинку на користь діда, залишивши йому всі оригінали документів, в тому числі і свої свідоцтва про право на спадщину за законом від 1990 року. Оформити належним чином договори дарування на діда, спадкоємці відмовились, оскільки була потрібна оплата всіх земельних та нотаріальних послуг, а коштів на це у 1991 році у них не було. З 1991 року, після смерті [PERSON] та [PERSON] сім`я позивачки відкрито користувалась 3/4 часткою будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті, 1/4 частку будинку [ADDRESS] успадкувала його дружина - [PERSON] . На цю частину будинку вона склала заповіт на користь позивачки. Інші 3/4 частки будівель по [ADDRESS] , з 1991 року ніким не вимагались і не оспорювались. З 2003 року в спірних будинках були зроблені поточні ремонти, замінені двері, замінені електричні дроти, тощо. Позивачка та її родина замінили всі паркани, обробляли землю, садили дерева. Таким чином, вже понад 20 років позивачка користується будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] . Інші особи ніколи претензій на спірне нерухоме майно не заявляли, вона вільно та відкрито заволоділа 1/3 часткою будинку [ADDRESS] та 3/4 часткою будинку [ADDRESS] і користується ними по цей час, тому є необхідність в судовому порядку визнання право власності на вищевказане майно. Крім того, з 2003 року деякі господарські будівлі, потребували ремонту. Тому чоловік позивачки в 2020 році вирішив укріпити стіни поряд розташованих сараїв «В» та «3» зі спільною стіною довжиною 6,4м+1,7м шириною 4,5 м. Після реконструкції піноблоком сараї переробили в літню кухню, після чого розмір господарської будівлі збільшився з 8,1 м до 8.6 м довжиною та з 4.5 м до 5.6 м шириною. Переобладнання здійснювалося виключно задля поліпшення життєвих умов, при цьому права інших осіб не зазнали порушень. З підстав неможливості позасудовим шляхом набути право власності на вищевказане нерухоме майно, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Шосткинської міської ради в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного: Відповідно до ст. 41 Конституції України\~ кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 11 постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду . Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, визначено у статтях 12, 388 ЦК. Так, ч. 5 ст. 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісної поведінки особи. Відповідно до ст. 388 ЦК володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним. Пасивна поведінка власника щодо свого майна, яке перебуває в іншої особи, відсутність претензій чи вимог до володільця про повернення майна, той факт, що власник тривалий час обходився без нього, не виявляв зацікавленості до нього усе це має розумітися як втрата інтересу та відмова від права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 2/3 частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування частки житлового будинку від 30 грудня 2003 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.9,10,19) Згідно свідоцтва по право власності на житловий будинок від 20 грудня 1972 року, власником 1/3 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] . (а.с.11,19)\~ Відповідно до свідоцтва\~ про смерть\~ [PERSON] померла [INFO] в м. Шостка Сумської області. (а.с.22) Після померлого [INFO] [PERSON] , спадщину у вигляді 1/4 частки будинку [ADDRESS] успадкувала його дружина\~ [PERSON] . (а.с.29,30) Згідно копії заповіту від 12 березня 2015 року [PERSON] заповідала належну їй частку будинку та земельної ділянки за [ADDRESS] . (а.с.31) Після смерті [PERSON] будинок [ADDRESS] прийняли у спадщину її брати та сестри: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини кожному. (а.с.25,26,27,28) З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1», житловою площею 21,2 кв.м, добудови літера «аЗ», позначених на плані будинку «А» 1-6, 2-2, 2-1, та господарських будівель: сарай літера «И1», сарай літера «В1», сарай літера «Г1», огорожа «№ 1». (а.с.13-18) Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] розташований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, позначений на плані земельної ділянки літерою «А-1» загальною площею 45,9 кв.м., літня кухня літера «Б», сарай літера «В, сарай літера «Г», сарай літера «Д, погріб літера «Пг», огорожа «№». (а.с.32-34) З матеріалів справи вбачається, що підтвердженням належності будинку [ADDRESS] сім`ї [PERSON] є також записи в погосподарських книгах. (а.с.35-38) Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вже понад 20 років позивачка користується будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , робить в них поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, що підтверджується договором про користування електричною енергією, складеного на ім`я споживача [PERSON] та товарними чеками на придбання будівельних матеріалів. (а.с.24,39,40) З наведеного вбачається, що позивач добросовісно, відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна більше двадцяти років. Доказів, спростовуючих викладене, суду не надано. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю. Крім того, у 2020 році чоловік позивачки вирішив укріпити стіни поряд розташованих сараїв «В» та «3» за адресою: [ADDRESS] зі спільною стіною довжиною 6,4м+1,7м шириною 4,5 м. Після реконструкції піноблоком сараї переробили в літню кухню, після чого розмір господарської будівлі збільшився з 8,1 м до 8.6 м довжиною та з 4.5 м до 5.6 м шириною. (а.с.14,15) Як вбачається з листа Шосткинського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області,\~ побудована літня кухня, позначена на плані технічного паспорту літерою «Л-1», розташована за адресою: [ADDRESS] санітарних норм не порушує. Згідно листа Шосткинського районного управління Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області за № 63 25 01-1-653/63 25 від 19 серпня 2024 року, встановлено що в межах земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] при самовільно побудованій літній кухні, позначеної на плані технічного паспорту літерою «Л-1», протипожежний режим дотримується. Відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 86 від 23.08.2024, побудована літня кухня, позначена на плані літерою «Л-1», розташована за адресою: [ADDRESS] не порушує містобудівних вимог та прав інших осіб. Положення статті 376 ЦК України визначають поняття самочинного будівництва як забудови на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або будівництво здійснювалося без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на\~ нього. При цьому, наведеною законодавчою нормою ( ч. 5 ст.376 ЦК України) встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного спеціалізованого суду України п. 16 від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", а саме: позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Як вбачається з матеріалів справи,\~ вказане нерухоме майно не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним\~ та іншим нормам і правилам. Зважаючи на вищевикладене,\~ суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved