Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 103210,97 гривень. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач \~зазначив,\~що [PERSON] [INFO] позичив у нього грошові кошти в сумі 70\~000,00 гривень. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 03.07.2021 року. В підтвердження вказаного він написав розписку. Однак, відповідач взятого на себе зобов`язання не виконав та гроші в обумовлений строк не повернув. Індекс інфляції, за даними Держстату, опублікованими в газеті «Урядовий кур`єр», склав: за період з серпня по грудень 2021 року (99.8%* 101,2%* 100.9* 100.8%*100,6%) становив 103,3%; за 2022 рік становив 126,6%; за 2023 рік становив 105,1%; за період січень-березень 2024 року (100.4%* 100.3%*100.5%) становив 101,2%. Отже, сукупний індекс інфляції за період серпень 2021-березень 2024 складає 139.1 % (103.3%* 126.6%* 105.1 %* 101.2%). Таким чином, борг з урахуванням індексу інфляції становить: 70000,00* 139.1%=97370.00 грн. (інфляційні втрати - 27370.00 гри.). Проценти річних з простроченої суми боргу розраховуються за формулою: проценти річних = сума боргу * 3% / кількість днів у році * кількість днів прострочки. Проценти річних становлять: за період з 04 липня по 31 грудня 2021 року:70000,00*3%/365*181=1038.52 грн.; за 2022 рік: 70000.00*3%/365*365= 2100.00 грн.; за 2022 рік: 4000.00*3%/365*365=2100.00 грн.; за період з 01 січня по 14 квітня 2024 року: 70000,00*3%/366* 105=602,45 грн.. Тобто, на 14.04.2024 проценти річних становлять: 5840,97 грн. (1038,52+2100,00+2100,00+602,45). Таким чином, загальна сума боргу відповідача становить 103210.97 грн. (97370.00 грн.+5840.97 грн.). Посилаючи на норми Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 103210,97 грн, з яких: 70\~000 грн. борг за договором позики, 27370,00 грн. інфляційні втрати, 5840,97 грн. - проценти, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Ціпан О.П. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доповнив, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу нараховано інфляційні та 3% річних, загальний розмір заборгованості становить 103210,97 гривень. Крім того, при зверненні до суду позивач поніс витрати на сплату судового збору, тому такі витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Оскільки поштова кореспонденція, яка надсилалася на адресу відповідача, повернулася до суду без вручення, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Заяв та клопотань до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановлено, що 03 червня 2021 року [PERSON] отримав у [PERSON] у борг 70\~000,00 гривень та зобов`язується повернути до 03 липня 2021 року, що підтверджено розпискою (а.с.7). Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи\~отримання від кредитора\~певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.\~ Статтею 204 ЦК України\~визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 527 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином боргова розписки від 03.06.2021, написана [PERSON] у розумінні\~Цивільного кодексу України\~є договором позики, відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно зі ст.530\~ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо це не вказано, законодавство передбачає, що можна стягнути 3% річних та індекс інфляції. Строк повернення боргу визначений сторонами в розписці визначено до 03 липня 2021 року (а.с.7). Доводи позивача, що на час звернення до суду борг не повернуто, відповідачем не спростовані. Крім того, відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, станом на 14.04.2024 3% річних складає 5840,97 гривень, інфляційні збитки склали 27370,00 гривень (а.с.3). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Крім того, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1221,20 гривень (а.с.1), який відповідно до ст.141 \~ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача. Керуючиись ст.ст. 258,264,265,280, 354 ЦПК України,

Outcome: approved