Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

07.06.2024 р. ПрАТ «УТСК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПрАТ «УТСК» та [PERSON] 17.05.2019 р. було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/0033386, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , сплатити відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 23.02.2020 р. о 18 год 50 хв у с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області відбулось ДТП за участю транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та велосипедиста [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП останній отримав тілесні ушкодження, в результаті яких помер. Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 09.12.2020 р. у справі № 737/433/20 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та стягнуто на користь потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загальну суму моральної шкоди в ромірі 300000, 00 грн. Позивачем було виплачено потерпілим за неправомірні дії відповідача грошові кошти у розмірі 156676, 00 грн. Позивач звертає увагу, що ДТП відбулося за умови перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння та залишення ним місця пригоди, з огляду на що у відповідача виник обов`язок з відшкодування збитків в порядку регресу. З огляду на наведене, позивач звернувся з даним позовом до суду. Справу передано головуючому судді 10.06.2024 р. 13.06.2024 р. отримано відомості щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.06.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 15.07.2024 р. 19.06.2024 р. від позивача до суду надійшла заява про уточнення облікових даних щодо відповідача, зареєстрована за вх. № 2342/24. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.07.2024 р. постановлено закрити підготовче провадження, призначити справу до судового розгляду по суті на 12.08.2024 р. та викликати в судове засідання відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та засобами зв`язку, повідомленими позивачем. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.08.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання було відкладено з метою повідомлення відповідача всіма відомими засобами зв`язку, а також шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином, Відповідач повідомлений, в тому числі, шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судова влада України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської від 05.09.2024 р. ухвалено у справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.05.2024 р. між ПрАТ «УТСК» та [PERSON] укладено договір (поліс) № АО/0033386 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] (а. с.34). Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 09.12.2020 р., залишеного без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18.02.2021 р., у справі № 737/433/20 [PERSON] визнано виннним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100000, 00 грн, [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 100000, 00 грн, [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 100000, 00 грн. та 12000, 00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. ПрАТ «УТСК» було складено страховий акт № 96-20-б, розрахунок суми страхового відшкодування у справі № 96-1-20-а та розрахунок суми страхового відшкодування у справі № 96-20-а (а. с. 31, 32, 33). Відповідно до копій платіжних доручень № 38805, 38740, 38650, 38598, 38537, 38494, 38236, 42925, 43026, 43044, 43084, 38460,38433, 38394, 38369, 38329, 38288, 38235, 43083, 43043, 43024, 42924, 44344, 44322, 44280, 44255, 44213, 44177, 44141, 44099, ПрАТ «УТСК» будо виплачено страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 33338, 00 грн, [PERSON] - у розмірі 128338, 00 грн. Претензією від 02.08.2023 р. № 161-ю позивач звернувся до відповідача про добровільне відшкодування вказаної суми. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - Закон № 1961) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 27.2 та п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961 страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. За положеннями п. п. "а", "в" п. п. 38.1.1 ст. 38 Закону № 1961 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). З наведених положень законодавства вбачається виникнення у позивача права на звернення з відповідним позовом на підставі п. п. "а" п. п. 38.1.1 ст. 38 Закону № 1961 у зв`язку зі спричиненням водієм забезпеченого транспортного засобу ДТП у стані алкогольного сп`яніння. В той же час, з вироку Куликівського районного суду Чернігівської області не вбачається встановлення вини водія у залишенні місця пригоди. Так згідно п. п. "а" п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Статтею 1224 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Посилання у вказаному вироку на порушення відповідачем вимог п. п. "а" п. 2.10 ПДР відсутнє. Крім того, вказаній обставині оцінка при призначенні покарання також не надавалась. Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Натомість, позивачем не надано доказів на встановлення судом при ухваленні вироку обставини залишення місця ДТП відповідачем (опис у вироку показань свідків не може вважатися допустимим доказом згідно вищепроцитованих положень законодавства в межах розгляду даної цивільної справи), так само як і не надано доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 1224 КУпАП. Таким чином, судом не встановлено права позивача на звернення з відповідним позовом на підставі п. п. "в" п. п. 38.1.1 ст. 38 Закону № 1961, що, однак, не впливає на його право зворотної вимоги на іншій підставі, передбаченій п. п. "а" п. п. 38.1.1 ст. 38 Закону № 1961. Копіями платіжних доручень підтверджується перерахування на користь дітей померлого внаслідок ДТП [PERSON] страхових виплат у загальному розмірі 161676, 00 грн (а. с. 15 - 30, зворот), що становить більше заявленої суми позовних вимог, яка не виходить за ці межі. З огляду на те, що відповідач розрахунок заявленої до стягнення суми не спростував, так само як і не заперечив наявності підстав для її виплати [PERSON] та [PERSON] , суд,

Outcome: approved