Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з 25 вересня 2020 року позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Згодом відносини між позивачем та відповідачкою почали погіршуватися, у зв`язку із чим, позивач та відповідачка почали проживати окремо. Відповідачка з червня 2023 року переїхала жити на західну частину України, а малолітня донька [PERSON] залишилася проживати разом з позивачем. При цьому [PERSON] стверджує, що донька знаходиться на його утриманні та виховує її самостійно, відповідачка жодної допомоги на утримання доньки не надає, її життям не цікавиться. З огляду на зазначене, позивач просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів її заробітку; встановити факт, що позивач самостійно утримує та виховує малолітню доньку [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з позивачем. Ухвалою від 03 червня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, про що надав заяву. Відповідачка позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.3). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 25 травня 2022 року, актовий запис 425 (а.с. 4). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені, відповідно сім`я сторін носить формальний характер. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України\~та частини першої\~статті 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Відповідно до\~ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 157 СК України\~ питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] . Факт проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] визнається та не оспорюється відповідачкою. Відповідно до ч. 2\~ст. 154 СК України\~батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 152 СК України\~право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань\~Сімейного кодексу України\~є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 150 СК України\~батьки повинні поважати дитину;\~ст. 155 цього ж Кодексу\~встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161\~СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, які встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що дитина має тісний психологічний зв`язок з позивачем та проживання її з батьком відповідатиме як найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки, суд дійшов наступного. Судом вище встановлено, що малолітня дитини [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] , [INFO] та перебуває на його утриманні. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, проте знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст.\~76,\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка працездатна, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши аліменти з відповідачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 квітня 2024 року. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідачку, проте позивачем не заявлено відповідної вимоги, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved