Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

У липні 2024 заявник [PERSON] через свого представника- адвоката Поліщука Р.А. звернулась до суду із заявою про встановлення факту, правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. Заява обґрунтована тим , що за паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області від 29.11.2000 року, прізвище заявника « [PERSON] ». 06.06.1995 року Київської обласною радою заявнику було видано Посвідчення (категорії 3) серії [NUMBER] громадянки, яка потерпіла від чорнобильської катастрофи, де в графі прізвище було допущено помилку, а саме замість прізвища « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Через невірне зазначення прізвища заявника « [PERSON] » замість « [PERSON] » в посвідченні серії [NUMBER] громадянки, яка потерпіла від Чорнобилської катастрофи унеможливлює реалізацію нею права виходу на пенсію зі знижкою пенсійного віку у відповідності до ст. 55 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», тому прізвище не відповідає паспортним даним заявника. Просить суд встановити юридичний факт приналежності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданого Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області від 29.11.2000 року, посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи ( Категорії 3) серії [NUMBER] від 06.06.1995 року. 05 липня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Шабрацькому Г.О. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник судове засідання не з`явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду від представника заявника надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі та участі заявника, заяву підтримують в повному обсязі та просить її задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причин неявки суд не повідомили. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області від 29.11.2000 року, прізвище заявника вказано - [PERSON] (а.с.7). Також, із картки платника податків (РНОКПП: [NUMBER] , прізище заявника вказано- [PERSON] (а.с 8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.11.1989 року зазначено [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстрували шлюб 11.11.1989 року, та присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.9). З довідки виданої Виконавчим комітетом Таращанської міської ради Салиський старостинський округ від 23.04.2024 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно працювала в дитячому садку № 2 с. Кирдани, з 15.08.1989 року по 14.04.1998 року. Підстава: трудова книжка [NUMBER] . Територія на якій вона працювала, відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року, відноситься до 3 категорії радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи на ЧАЕС (а.с.10) . В посвідченні громадянки яка потерпіла від Чорнобилської катастрофи ( Категорія 3) серія № 222132 від 06.06.19955 виданого Київською обласною радою прізвище заявника записано як « [PERSON] » (а.с.17). Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №2104250019123 від 25.05.2024 [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, так як в посвідченні [NUMBER] від 06.06.1995 прізвище не відповідає паспортним даним (а.с.48 на звороті) Очевидно, помилка в написанні прізвища заявника, яке не збігається з прізвищем, зазначеним в паспорті заявника, була допущена при перекладі прізвища заявника з російської на українську мову. Для усунення сумнівів щодо правильності або неправильності написання прізвища заявника українською мовою, заявник звернулася до Українського бюро лінгвістичних експертиз від якого з посиланням на практику лінгвістичних експертиз отримала експертний висновок від 21.06.2024 за № 056/904-n, який обгрунтований наступним. З практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних українських і російських варіантів цього імені, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при його міжмовних перетвореннях. Лінгвістична ідентифікація таких записів грунтується на їхньому співвіднесенні з типовими девіаціями в практиці документування власних назв, зумовленими наведеними вище причинами. Прызвище [PERSON] - українського походження. Його орфографія регулюється чинними стандартами написання українських прізвищ. Субнормативний український запис [PERSON] виник при міжмовних перетвореннях через посередництво російського запису (рос. [PERSON] ) й графічно відтворює російську вимову цього прізвища, що є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Відповідно до чинних стандартів нормативними українським записом зазначеного прізвища є [PERSON] . Українські записи [PERSON] ( посвідчення громадянки яка потерпіла від Чорнобилської катастрофи, запис [PERSON] ) і [PERSON] ( паспорт громадянина України, запис російською мовою [PERSON] ) у документах наданих для експертизи є ідентичними (а.с.18) Отже, надані заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним у заяві обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. За положенням пункту 6 частини 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому у подальшому реалізувати своє право на пенсійне забезпечення відповідно до наявного у нього трудового стажу. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт належності посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи ( Категорії 3) серії [NUMBER] від 06.06.1995 року, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви. Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення з наведених підстав.

Outcome: approved