Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64108806 від 07.07.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром Володимиром Вікторовичем; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на 1/2 частку об`єкту нерухомого майна - гаража літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційній номер об`єкта нерухомого майна - 1773019463101), що проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64108806 від 07.07.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром Володимиром Вікторовичем, номер запису про право власності: 47268100, підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 995, виданий 07.07.2022, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір В.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64108569 від 07.07.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром Володимиром Вікторовичем; касувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на 1/2 частку об`єкту нерухомого майна - гаража літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційній номер об`єкта нерухомого майна - 1773019463101), що проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64108569 від 07.07.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовніром Володимиром Вікторовичем, номер запису про право власності: 47267945, підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 992, виданий 07.07.2022, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір В.В. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2020 року [PERSON] набула право власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Гараж). У березні 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгнення РФ [PERSON] була вимушена залишити своє місце проживання у Харкові та тимчасово переїхала до м. Вінниці. У грудні 2022 року [PERSON] вперше з моменту початку повномасштабного вторгнення приїхала до м. Харків та прибувши до міста виявила, що її гаражем користується невідомий чоловік, який на її запитання щодо підстав користування відповів лайкою. У зв`язку з наведеним [PERSON] була вимушена звернутися за консультацією до приватного нотаріуса, який повідомив, що її нерухоме майно (Гараж) уже їй не належать на праві власності. Приватний нотаріус повідомила, що [PERSON] уклала 07.07.2022 року договір дарування щодо належного їй нерухомого майна. Однак, 07.07.2022 року [PERSON] знаходилась у м. Вінниця, та не укладала з будь- якою особою жодних договорів з приводу належного їй нерухомого майна. [PERSON] вчинила щодо [PERSON] шахрайські дії, які полягали у протиправному заволодінні належним їй на праві власності нерухомими майном - гаражем, шляхом підроблення її підпису у договорах дарування нерухомого майна. У зв`язку із вчиненими шахрайськими діями та позбавленням [PERSON] права власності на нерухоме майно, [PERSON] вимушено звернулася до правоохоронних органів та до суду з метою поновлення її протиправно порушеного права власності на майно. 29.07.2023 року [PERSON] в межах кримінального провадження № 12023221220000567 було вручено підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190 КК України. Станом на дату подання позовної заяви кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч 4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/6075/23, суддя Проценко Л.Г.). Крім того, в межах кримінального провадження № 12023221220000567 від 07.04.2023 року було проведено три почеркознавчі експертизи, дві з яких мають доказове значення для цього позову. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 642/109/23 від 26.02.2024 року у задоволені позову [PERSON] було відмовлено. Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №145/2047/16-ц (постанова від 16 червня 2020 року) констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права звернутись до суду з позовними вимогами з зазначенням ефективного (належного) способу захисту. Враховуючи, що учасниками справи № 642/109/23 були ті самі особи (позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус ХМНО Жовнір В.В.), а Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 642/109/23 від 26.02.2024 року набрало законної сили, то наведені вище обставини не підлягають. Ухвалою суду від 18.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило, до суду повернувся конверт з поштовим повідомленням «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно копій договорів дарування від 01.10.2020 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві власності належав гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 07.07.2022 року, зареєстрований в реєстрі за №995, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає безоплатно у власність в дар частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно договору дарування від 07.07.2022 року, зареєстрований в реєстрі за №992, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає безоплатно у власність в дар частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.02.2024 по справі №642/109/23 (провадження 2/638/107/24) договір дарування 1\\2 частки у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об1єкта нерухомого майна - 1773019463101) між дарувальником [PERSON] та [PERSON] , що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В. 07.07.2022 за №992 та договір дарування договір дарування 1\\2 частки у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об1єкта нерухомого майна - 1773019463101) між дарувальником [PERSON] та [PERSON] , що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В. 07.07.2022 за №995 є неукладеними. Згідно копії висновка експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса» №22596 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12023221220000567 складеного 16.10.2023: «1.Підпис від імені [PERSON] в договорі даруваннявід 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №992, номер запису про право власності; 38457016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101 (бланк серії НРС №092117), розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підписи:», в рядку «Дарувальник», праворуч від рукописного запису « [PERSON] », - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 2. Рукописний запис « [PERSON] » в договорі дарування від 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №992, номер запису про право власності : 38457016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101 (бланк серії НРС №092117), розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підписи:», в рядку «Дарувальник», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 3. Підпис від імені [PERSON] в договорі дарування від 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №992, номер запису про право власності : 38457016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101 (бланк серії НРС №092117), розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підписи:», в рядку «Обдаровувана», - виконаний [PERSON] . 2. Рукописний запис « [PERSON] » в договорі дарування від 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №992, номер запису про право власності : 38457016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101 (бланк серії НРС №092117), розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підписи:», в рядку «Обдаровувана», - виконаний [PERSON] . Згідно копії висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса» №18909 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12023221220000567 від 10.07.2023: «2.Рукописний запис « [PERSON] » в договорі дарування від 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №995 (бланк серії НРС 092118), номер запису про право власності: 38456436, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101, розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підпис:», в рядку «Дарувальник», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. 5. Підпис від імені [PERSON] в договорі дарування від 07.07.2022, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , про передачу у власність в ДАР частку у праві власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованому в реєстрі за №995 (бланк серії НРС 092118), номер запису про право власності: 38456436, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1773019463101, розташований на зворотній стороні аркуша документа, в графі «Підпис:», в рядку «Дарувальник», праворуч від рукописного запису « [PERSON] » - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). За частиною першою статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 зроблено висновки, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 125/1501/20-ц вказано на допустимість висновку експерта складеного в межах кримінального провадження, як письмового доказу у цивільній справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. У постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18 Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи у цивільній справі. Можливість використання як доказів (одного з доказів), виконаних у кримінальному провадженні висновків експерта, підтверджено Верховним Судом про розгляді справ № 678/364/15-ц (постанова від 17 жовтня 2019 року), № 461/3675/17 (постанова від 05 лютого 2020 року), № 9901/740/18 (постанова від 10 березня 2020 року). Таким чином, висновок експерта, підготовлений в межах кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, суд визнає за належний доказ, оскільки проведені у кримінальному провадженні експертизи містять інформацію щодо предмету доказування у даній цивільній справі. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої, другої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до частини першої статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. За положенням частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс 19 звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по - перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по - друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки висловлені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом( частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним рішенням суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину існує тільки у разі прямої вказівки закону. Нікчемний правочин на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не породжує (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19) зазначено, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Жодних доказів, які б спростовували висновок експерта, суду не надано, а відтак суд покладає його в обґрунтування рішення та вважає встановленим, що позивач оспорюваний договір не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на вчинення правочину (договір підписано іншою особою). Також, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.02.2024 по справі №642/109/23 встановлено, що договір дарування від 07.07.2022 за реєстровим №992 та договір дарування від 07.07.2022 за реєстрованим №995 є неукладеними. Як встановлено судом, реєстрація права власності на гараж за [PERSON] здійснена на підставі договору дарування, який є неукладеним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником гаражу на час подання позову є [PERSON] , що підтверджується договорами дарування від 01.10.2020 року. У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору дарування порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю спірним нерухомим майном. Отже, реєстрація права власності [PERSON] на спірний гараж на підставі договорів дарування від 07.07.2022 року, які є неукладеними, оскільки [PERSON] їх не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для припинення права власності відповідача та скасування державної реєстрації його права на гараж, а відтак позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 18.03.2024 року відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 4844 грн 80 коп. до ухвалення судового рішення по справі, а відтак судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved