Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

06 березня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-реконструкція" до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідноіз протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/4879/24 між суддями від 07 березня 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. 18 березня 2024 року до суду з електронного реєстру територі альної громади м. Києва надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 25 березня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції, відповідно до якої позивач зазначив, що у зв`язку із несплатою відповідачем коштів по наданню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою його місця проживання: [ADDRESS] , у нього виникла заборгованість, яка у загальному розмірі складає 46 349, 05грн, яку позивач просить стягнути на свою користьу судовому порядку. Ухвалою суду від 26 березня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10 травня 2024 року до суду від імені відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про застосування судом позовної давності. Відповідач зазначає, що повноліття він досяг 14 липня 2018 року, однак вимоги до нього позивач заявляє з жовтня 2014 року, що на думку відповідача є незаконним, оскільки він до досягнення ним 18 років не був наділений повною цивільною дієздатністю. Відповідач зазначає, що по липень 2023 року він навчався у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, а тому у нього були відсутні доходи, він перебував на утриманні у своєї матері, оскільки батько не сплачував аліментні зобов`язання. Відповідач зазначав, що квартира [ADDRESS] не є місцем його фактичного проживання, а є лише місцем реєстрації. Відповідач у відзиві неодноразово наголосив, що позов подано з порушенням позовної давності. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. 20 травня на адресу суду повторно надійшли аналогічний відзив та клопотання про застосування позовної давності. 24 травня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає наступне. Позивач посилається на висновок викладений у постанові Верховного суду у складі колегії другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, відповідно до якого вбачається, що проживання відповідача в іншому місця ніж за місцем реєстрації, не звільняє його він сплати коштів за комунальні послуги. ТОВ «Євро-Реконструкція» починаючи з липня 2014 року щомісячно направляє на адреси споживачів квитанції, у яких окрім відомостей про надані послуги та нараховані за надані послуги кошти, зазначається, зокрема, і порядок нарахування коштів по лічильнику чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб, а також існуючий розмір боргу. Відповідач з заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих згідно направлених квитанцій коштів не звертався, а тим самим визнавав факт спожитих послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань. Також позивач зазначає, що споживач має право інформувати виконавця про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у помешканні з метою подальшого внесення виконавцем змін до договору та проведення розподілу обсягу спожитих послуг. Враховуючи, що відповідач не проінформував позивача про зміну фактичної кількості проживаючих осіб, у позивача відсутні підстави для проведення перерахунку обсягів наданих послуг. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, позивач зазначає, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на час дії карантину. Тож позивач зазначає, що пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами , що виникли до 12 березня 2017 року. Таким чином, позивач, здійснивши перерахунок заборгованості, просить стягнути з відповідача з заборгованість з централізованого опалення у розмірі 15 510, 14 грн, заборгованість з гарячого водопостачання у розмірі 17 032, 43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5098, 10 грн (3834,99 грн- з гарячого водопостачання, 1263,11 грн - з централізованого опалення), 3% річних від простроченої заборгованості - 1214,00 грн (233,19 грн - за послуги з централізованого опалення, 980,91 грн - за послуги з гарячого водопостачання), що загалом складає 38 854, 67 грн. Щодо нарахування 3% від суми боргу та інфляційних втрат, позивач зазначає, що вони були нараховані у період до 24 лютого 2022 року, тобто до запровадження воєнного стану на території України. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дослідивши письмові доводи представника позивача, відзив відповідача, заяву про застосування позовної давності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] даного будинку та є споживачами зазначених послуг. Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідач у період з жовтня 2014 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення, та з лютого 2017року не вносив плату за отримані послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого у відповідача станом на 01 лютого 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 36 460, 84 грн, з яких 19 272, 73 грн заборгованість за послуги з централізованого опалення та 17 188, 11 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачем послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до письмових пояснень позивача, ним було здійснено перерахунок заборгованості, та наразі позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 15 510, 14 грн, заборгованість з гарячого водопостачання у розмірі 17 032, 43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5098, 10 грн (3834,99 грн- з гарячого водопостачання, 1263,11 грн - з централізованого опалення), 3% річних від простроченої заборгованості - 1214,00 грн (233,19 грн - за послуги з централізованого опалення, 980,91 грн - за послуги з гарячого водопостачання), що загалом складає 38 854, 67 грн. Судом було встановлено, що відповідачем дійсно неналежним чином здійснювалися зобов`язання щодо оплати коштів за отримані послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Відповідачем було наголошено на тому, що позивачем здійснювалися нарахування заборгованості у період, який передує досягненню відповідачем повноліття, якого він досяг 14 липня 2018 року. Частиною першою статті 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Статтею 34 ЦК України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Частина друга статті 14 ЦК України визначає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Положеннями статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Враховуючи те, що повної цивільної дієздатності відповідач досяг лише 14 липня 2018 року, саме з цього моменту у позивача виникло право вимоги особисто до відповідача щодо стягнення із нього коштів за надані послуги. Отже, судом було здійснено перерахунок заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання та централізованого опалення у період з липня 2018 року по 01 лютого 2024 року, з урахуванням позовної давності та набуттям відповідачем повної цивільної дієздатності, що за підрахунком суду склало 11540,08 грн - за послуги за централізованого опалення, 12 708, 17 - за послуги з постачання гарячої води. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи те, що до суми основної заборгованості зі сплати коштів за централізоване опалення судом застосовується позовна давність, аналогічна формула щодо позовної давності застосовується судом і до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачам на підставі статті 625 ЦК України. Отже, за підрахунком суду (враховуючи перерахунок суду щодо виникнення у позивача права вимоги до відповідача з моменту досягнення ним повноліття) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних 563,74 грн та інфляційні втрати - 2763,04 грн. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 24248,25 з урахуванням інфляційної складової боргу - 2763,04 грн та трьох процентів річних - 563,74 грн, що в загальному розмірі складає 27 574, 76 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не проживав та не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки до відзиву відповідачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження такого. Крім того, відсутність коштів у споживачів, за умови отримання наданих позивачем послуг, не звільняє їх від обов`язку сплати коштів за отримані послуги. За наявності заборгованості та враховуючи скрутне матеріальне становище, відповідач та його родина не були позбавлені можливості звернутись до позивача із заявою про реструктуризацію заборгованості. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір, який прямопропорційно до розміру обсягу задоволених позовних вимог складає 2148,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial