Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних, інфляційних витрат в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь [PERSON] три проценти річних у розмірі 6716 грн. 52 коп. та інфляційні витрати у розмірі 2768 грн. 25 коп., а всього 9484 грн. 77 коп., також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2995,34 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що рішенням\~Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~27\~жовтня 2014\~року на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 03.04.2005 року у розмірі 6325,90 грн., за договором позики від 01.08.2005 року у розмірі 19365 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 63305 грн., а всього 88995,97 грн. та судові витрати у розмірі 1040,66 грн., рішення набрало законної сили 18.02.2015 року. Однак, відповідачка грошові кошти позивачу не повертає, від виконання рішення суду, що набрало законної сили, ухиляється. 15.01.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Позовна заява містить посилання на розгляд справи без участі позивача та представника позивача, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. На офіційному веб-порталі суду розміщувалося оголошення про виклик відповідачки у судове засідання. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що рішенням\~Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~27\~жовтня 2014\~року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 03.04.2005 року у розмірі 6325,90 грн., за договором позики від 01.08.2005 року у розмірі 19365 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 63305 грн., а всього 88995,97 грн. та судові витрати у розмірі 1040,66 грн., рішення набрало законної сили 18.02.2015 року. 16.03.2015 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 88\~995,97 грн. 17.03.2015 року постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Костенко С.Г. відкрито виконавче провадження № 46911288. 16.03.2015 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 1040,66 грн. 17.03.2015 року постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Костенко С.Г. відкрито виконавче провадження № 46909855. Згідно повідомлення начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.09.2023 року за № 6199419, у відділі перебуває виконавче провадження №46911288 з виконавчого листа №2/337/993/2014 від 16.03.2015 року, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] суми боргу в 88995,97 грн., 17.03.2015 року державним виконавцем Костенко С.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.12.2015 року державним виконавцем Барановим Є.В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено до УПФУ по Хортицькому районі м. Запоріжжя. Звернення стягнення на доходи боржника за виконавчим провадженням №46911288 наразі тимчасово не здійснюються, зважаючи на зміни до Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року. Отже, управління Пенсійного фонду України по Хортицькому району м. Запоріжжя до відділу грошові кошти з боржника на користь стягувача щомісячно тимчасово не перераховує. Відділом стягнуто загальну суму боргу з боржника на користь стягувача за виконавчим провадженням №46911288 та перераховано на рахунок у банку стягувача грошових коштів у розмірі 14367,70 грн. з 17.03.2015 року по 01.09.2023 року. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В порядку\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так,\~статтею 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2\~ст. 625 ЦК України. За змістом\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу\~за увесь час прострочення. Зазначений висновок узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 ЦК України\~за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання не виконала, борг повністю не повернутий. За наданим позивачем розрахунком інфляційні втрати і три відсотка річних за період з грудня 2020 року по листопад 2023 року складають суму в 9484,77 грн. Суд ураховує, що нарахування трьох відсотків річних за ч.2\~ст.625 ЦК України\~не є умовою договору, якою б самі сторони визначили валюту нарахування таких відсотків, що підстави для нарахування даних відсотків виникли після прострочення грошового зобов`язання, тобто після кінцевої дати повернення боргу за умовами договору. Тому суд вважає можливим прийняти надані позивачем розрахунки процентів та також ураховує, що відповідачка розрахунки не оспорила, не надала своїх конррозрахунків, і вважає можливим стягнути три відсотки річних, у сумі, вказаній позивачем. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання починаючи з 01.12.2020 року по 30.11.2023 року у розмірі 6716 грн. 52 коп. Крім цього, позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат за період з 01.12.2020 року по 30.11.2023 року, за яким розмір інфляційних втрат становить\~2768 грн. 25 коп. Суд, дослідивши обґрунтування стягнення суми інфляційних збитків за несвоєчасне виконання зобов`язання, розрахунок, приходить до висновку, що розрахунок позивача підлягає застосуванню. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 2995,34 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Суду не надано, а матеріалами справи не встановлено, що представник позивача [PERSON] - [PERSON] являється адвокатом. Виходячи з наведеного в цій частині вимог позивачу необхідно відмовити.

Outcome: partial