Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

22 липня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 квітня 2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 134, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка в обґрунтування своїх вимог зазначила, що на теперішній час сторони фактично припинили шлюбні відносини через істотні розбіжності у світогляді та життєвих цілях, відсутність порозуміння, сімейні стосунки вичерпали себе, [PERSON] та [PERSON] проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження родини неможливе. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду відзив, у якому визнав позов і просив прийняти рішення про розірвання шлюбу, а також заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 134, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 4-5). Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджена свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 липня 2017 року, у якому позивачка записана матір`ю, а відповідач - батьком (а. с. 6). Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. Позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя у даній справі не заявлено. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені і вони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що збереження родини неможливе. Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. У частині 3 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Враховуючи викладене суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам як позивачки і відповідача, так і їх малолітньої дитини. З огляду на зазначене позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Як передбачено ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після його розірвання надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Один із наведених альтернативних варіантів особа обирає за своїм вільним вибором. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після його реєстрації позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] (а. с. 4). З урахуванням викладеного позовна вимога про залишення за [PERSON] цього прізвища після розірвання шлюбу підлягає задоволенню як така, що ґрунтується на вимогах закону. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Зазначені вище витрати у даній справі складаються лише з суми судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1 211 грн. 20 коп (а. с. 3). Як унормовано ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні на підставі ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову До початку розгляду справи по суті [PERSON] визнав позов, про що зазначив у своєму відзиві. З урахуванням такої позиції відповідача і обставин справи суд задовольняє позов у повному обсязі. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить, 605 грн 60 коп, а 50 відсотків, що становить 605 грн 60 коп., - стягнути на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved