Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

26 березня 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Унгуряну С.І., звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, починаючи з 11 липня 2022 року і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася дитина з інвалідністю, а позивачка є її опікуном, спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим шлюб між ними розірвано, неповнолітній син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, через інвалідність він потребує постійного стороннього догляду, тому позивачка позбавлена можливості працювати і отримувати доходи, та потребує додаткових витрат на його лікування. При цьому відповідач працездатний та може надавати матеріальну допомогу, а тому позивачка вважає, що він в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини та матері, з якою проживає дитина інвалід, у визначеною нею розмірі. 28 березня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 09 травня 2024 року у судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача адвокат Береговий В.В. позовні вимоги не визнав, просив відкласти судове засідання для підготовки відзиву на позов, проте наступне судове засідання 24 липня 2024 року також просив відкласти через неможливість прибуття до суду, направивши відповідне клопотання. У судове засідання 28 серпня 2024 року сторони не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином. 28 серпня 2024 року представник позивачки адвокат Унгуряну С.І. надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач та його представник причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися, відзив на позов не надали. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 27 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1052, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. [INFO] народився [PERSON] , актовий запис про народження № 10263, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, батьками якого вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] має статус дитини з інвалідністю та має діагноз: органічний психічний розлад внаслідок раннього ураження ЦНС. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 471 від 24 листопада 2021 року внаслідок захворювання має обмеження до самообслуговування, пересування, до орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, до навчання та потребує певного комплексу реабілітаційних заходів. Позивачка отримує державну соціальну допомогу. Спільне життя батьків дитини не склалося, у зв`язку з чим позивачка разом з дитиною почала проживати окремо від відповідача без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 26 червня 2023 року Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням у справі № 523/3155/23 розірвав шлюб між сторонами. Відповідно до ст.12\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із\~основних прав\~дитини є\~право на\~утримання,\~яке кореспондується\~з конституційним\~обов`язком\~батьків утримувати\~дітей до\~їх повноліття\~та знайшло\~своє закріплення\~уСімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Нормою ч.1 та 2 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормамич.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Нормами ч. 1 ст. 88 СК України передбачено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачкою і потребує матеріальної допомоги, неповнолітній має статус дитини-інваліда, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду, який здійснює за ним позивачка, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, проте у добровільному порядку не виконує свого обов`язку. Будь-яких доказів, що підтверджували б неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу, чи підтверджували б наявність обставин, які могли вплинути на розмір аліментів, відповідач суду не надав. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач є працездатним, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу, суд дійшов висновку, що аліменти у розмірі 1/3 частини усіх його доходів, а також аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно забезпечать права та інтереси дитини з інвалідністю та його матері, при цьому не порушать права та інтереси батька, тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 26 березня 2023 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати. За нормами ч. 2 ст. 88 СК України право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Таким чином, стягнення аліментів на утримання позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю, слід проводити з дня пред`явлення позову, якою є дата подання його на пошту (ст.124 ЦПК України), тобто з 21 березня 2024 року. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає\~ негайне виконання судових рішень\~ у справах про\~ стягнення аліментів у межах\~ суми\~ платежу\~ за один місяць. Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне\~ допустити\~ негайне виконання рішення суду\~ в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved