Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 29 липня 2015 року виконавчим комітетом Радянсько-Слобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 05. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства фактично не ведуть. більше 2-х років разом не проживають. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду. Ухвалою судді від 27 червня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.18-19). Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою реєстрації і фактичного проживання, однак ухилився від явки в суд, за правилами, визначеними у статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце судового розгляду. В одне із засідань до суду з`являвся, повідомив, що позов не визнає та просив судовий розгляд відкласти для розмови із позивачем, яка у той день в судове засідання не з`явилася. У подальшому відповідач втратив інтерес до справи, про причини неявки в суд не повідомляв, будь-яких клопотань не заявляв. Сторона, яка задіяна у справі, зобов`язана із розумною періодичністю цікавитись долею справи, учасником якої вона є. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, для участі у засіданні до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб ареєстрований 29 липня 2015 року виконавчим комітетом Радянсько-Слобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.6). У сторін є спільна дочка - [PERSON] , яка народилася [INFO] , що доводиться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача стягується понесені судові витрати у розмірі судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved