Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

12.02.2024 [PERSON] в особі представника адвоката Коломоєць І.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Позовна заява обґрунтована тим, що з 20 вересня 2014 року позивач перебував в шлюбі з [PERSON] 12 лютого 2024 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12481/23 шлюб розірвано. Від шлюбу народились діти - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Спільне життя не склалося. З 12 березня 2022 року сторони не мешкають як подружжя. В червні 2022 року, позивача переведено працювати до Закарпаття. З цього часу відповідач стала створювати перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, почала їх переховувати, а з квітня 2023 року, зв`язок з дітьми повністю припинено, тоді батько їх бачив в останнє, що створює у дітей синдром відчуження батька. Позивач повністю виконує свої батьківські обов`язки, однак від створюваних матір`ю перешкод - страждають діти. Тому просить суд: 1) зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; 2) визначити способи участі позивача у вихованні дітей шляхом побачень та спілкування щонеділі з 09.00 до 19 год. 00 хв. без присутності матері з правом відвідування дітьми культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків з урахуванням стану здоров`я кожної дитини, бажання кожної дитини, режиму дня кожної дитини, режиму дня навчального закладу, який відвідує кожна дитина; в дні народження дітей з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері з правом відвідування дітьми культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків з урахуванням стану здоров`я кожної дитини, бажання кожної дитини, режиму дня кожної дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує кожна дитина; 3) встановити позивачу спільний відпочинок з дітьми за попередньою домовленістю з матір`ю дітей під час зимових канікул без присутності матері протягом перших трьох днів відповідно до графіка, встановленого у навчальних закладах, де навчаються діти, та під час літніх канікул без присутності матері протягом одного місяця відповідно до графіка, встановленого у навчальних закладах, де навчаються діти; 4) встановити відповідачу спілкування з дітьми за допомогою технічних засобів відеозв`язку через мережу Інтернет, засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram, Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp та ін.) та телефонного зв`язку щодня, тривалістю не менше 30 хвилин, у проміжок часу з 17.00 годин до 21.00 годин, за умови задовільного стану здоров`я дітей, без присутності матері. 5) зобов`язати відповідача за два дні до зустрічі з дітьми надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін повідомляти про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин; 6) зобов`язати відповідача погоджувати письмово з позивачем зміну країни проживання, місце реєстрації та місце фактичного перебування дітей. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із розглядом справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору згідно з положеннями ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України. 22.02.2024 надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві зазначає, що з 2015 року родина проживала в належній матері позивача квартирі [ADDRESS] . Відповідач та діти були зареєстровані в цій квартирі. Після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну 24 лютого 2022 року відповідач та діти, за згодою позивача, в березні 2022 року виїхали з України до Швейцарії де і проживають до теперішнього часу. Позивач в червні 2022 року також перевівся працювати в безпечне місце до міста Мукачево, Закарпатської області України. До цього часу та після, сімейні стосунки між сторонами погіршувалися. Відповідач не створювала позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та не переховувала дітей. Вона декілька разів приїжджала в Україну і позивач спілкувався з дітьми і ніхто не створював йому в цьому перешкод. Позивач в останнє бачився з дітьми у квітні 2023 року. Коли відповідач з дітьми приїздила до України, вони проживали у вказаній квартирі в м. Запоріжжі. 09 жовтня 2023 року мати позивача зняла з реєстрації відповідачку та двох малолітніх дітей і продала квартиру. На даний час відповідачка та її двоє дітей позбавлені житла і місця реєстрації в Україні. У відповідача не має можливості приїжджати в Україну разом з дітьми. Позивач постійно спілкується з дітьми по телефону і відповідач не чинить йому в цьому перешкод. Позивач своїм дітям матеріальної допомоги не надає, хоча має заробітну плату. Позивач не надає ніяких доказів того, що відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Якщо позивач матиме змогу приїхати до своїх дітей та спілкуватися з ними, то відповідач не буде чинити в цьому перешкод. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутній предмет позову. 11.04.2024 до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01/13/0271 від 08.04.2024. У висновку зазначено, малолітні [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають разом із матір`ю [PERSON] в Швейцарії, про що [PERSON] надані копії відповідних документів. З малолітніми [PERSON] та [PERSON] проведена бесіда через месенджер «Viber», під час якої діти повідомили, що вони на даний час тимчасово проживають в Швейцарії разом з матір`ю. З приводу особистого спілкування з батьком та поїздок до нього в гості [PERSON] була проти, пояснивши це тим, що батько у неї на очах вчинив фізичне насильство по відношенню до матері (душив, хапав руками, бив), після чого вона не бажає бачитися з батьком. За підсумками бесіди діти повідомили, що батько телефонує їм приблизно раз на тиждень і вони спілкуються з ним через відео зв`язок по месенджер «Viber», їх таке спілкування влаштовує, приїздити до нього за місцем його проживання вони не бажають. [PERSON] надала свої письмові пояснення від 23.02.2024, в яких повідомила, що під час спільного проживання з батьком дітей він не приділяв дітям достатньо уваги, не брав участі у їх вихованні, з боку батька, зі слів [PERSON] , було фізичне та психологічне насильство, під час останнього візиту матері та дітей в Україну в квітні 2023 року [PERSON] зловживав алкоголем і вдавався до фізичного насильства по відношенню до [PERSON] у присутності дітей, після чого діти дуже травмовані і налякані, бояться батька і зустрічі з ним, не бажають спілкуватися та зустрічатися з ним. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 28.03.2024. з батьками дітей проведені бесіди через месенджер «Viber». Батько дітей, [PERSON] , під час бесіди повідомив, що мати з дітьми перебувають за кордоном, два рази на рік приїздять до України, батько спілкується з доньками через месенджер «Viber», права на виїзд за межі України він не має через обмеження, пов`язані з його роботою. Мати дітей, [PERSON] повідомила, що вона проти того, щоб діти бачились з батьком, зазначивши, що вона з доньками наразі перебуває за кордоном. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх [PERSON] та [PERSON] : безперешкодне спілкування батька з дітьми за допомогою технічних засобів відеозв`язку через мережу Інтернет. засобами м мобільного зв`язку, у соціальних мережах, (Telegram, Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp та ін.) та два рази на рік під час перебування дітей на території України. 25.04.2024 представник позивача подала пояснення, в яких вказує, що висновок органу опіки та піклування порушує права дітей і батька на спілкування та права батька на виховання дітей. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягає на підставах, викладених в ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує на підставах, викладених в відзиві на позов. Представник 3-ї особи у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Підтримує висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб 20 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1484. Згідно зі свідоцтвом про народження батьками малолітньої дитини [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження батьками малолітньої дитини [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-24/01/0020 від 10.01.2024 [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] за заявоювласника були зняті з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно вбачається, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2023 є [PERSON] . З наданих відповідачем скриншотів екрану мобільного телефону вбачається, що з абонентом на ім`я [PERSON] відбувалися аудіо та відеодзівнки 06, 10, 14,17,28 грудня 2023 року та 04 січня 2024 року. Дзвінки тривали від 1 хв.42 сек. до 21 хв.14 сек. Номер телефону абонента [PERSON] відповідає номеру телефону позивача, вказаному в позовній заяві. В листуванні абонент [PERSON] вказує, що не може розмовляти, оскільки дуже п`яний, тому завтра набере дітей, на що [PERSON] відповідає згодою. За місцем служби [PERSON] характеризується позитивно та нагороджений грамотою голови Закарпатської обласної ради Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно зі ст.180, ч.1,2 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Тобто положення Законодавства про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено те, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, зокрема з утримання дітей. Жодного доказу добровільної участі в утриманні дітей ним не надано. Позивач стверджує, що повністю виконує свої батьківські обов`язки. Однак під час спілкування з Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району [PERSON] розповила, що батько в неї на очах вчинив фізичне насильство по відношенню до матері (душив, хапав руками, бив), після чого вона не бажає бачитися з батьком. [PERSON] розповила, що під час останнього візиту її та дітей в Україну в квітні 2023 року [PERSON] зловживав алкоголем і вдавався до фізичного насильства по відношенню до [PERSON] у присутності дітей. Представник позивача подавала пояснення проти висновку органу опіки та піклування, однак зазначену в ньому фактичну інформацію не заперечувала. Також судом встановлений факт, що у листуванні [PERSON] заявляв [PERSON] , що не може розмовляти з дітьми, оскільки «дуже п`яний». Тому суд не може погодитися з позивачем, що вказана поведінка свідчить про його сумлінне виконання своїх батьківських обов`язків, допомагає виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї і будуть сприяти їх духовному та моральному розвитку. Суд вважає, що позивачем не доведено те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, переховує від нього їхнє місцеперебування. Навпаки, відповідачем спростовані ці твердження наданням інформації про регулярне спілкування телефоном батьком з дітьми. Це твердження позивача у позовній заяві також спростовується висновком Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01/13/0271 від 08.04.2024 про те, що під час бесіди з комісією з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що спілкується з доньками через месенджер «Viber». Малолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що батько телефонує їм приблизно раз на тиждень і вони спілкуються з ним через відеозв`язок по месенджер «Viber». Також суд враховує думку дітей про те, що вони спілкуються з батьком приблизно раз на тиждень через відеозв`язок по месенджеру «Viber», їх таке спілкування влаштовує, приїздити до нього за місцем його проживання вони не бажають. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню щодо встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми. При цьому суд враховує позиції як позивача так й відповідача, викладені ними у заявах по суті справи. Суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01/13/0271 від 08.04.2024 щодо запропонованого порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх [PERSON] та [PERSON] , оскільки він буде найкращим чином відповідати інтересам дітей. Суд при цьому бере до уваги малий вік дітей, те, що вони постійно проживають з матір`ю, поведінку батька, який проживає окремо від дітей. Суд вважає необхідним встановити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] : -безперешкодне спілкування батька з дітьми за допомогою технічних засобів відеозв`язку через мережу ІнтернетБ засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, (Telegram, Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp та ін.) щодня тривалістю не менше 30 хвилин, у проміжок часу з 17.00 годин до 21:00 годин, з урахуванням часу країни перебування дітей, позивача, з врахуванням стану здоров`я кожної дитини, бажання кожної дитини, режиму дня кожної дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує кожна дитина; -безперешкодне спілкування батька з дітьми два рази на рік тривалістю 50 відсотків від часу перебування дітей на території України, з урахуванням стану здоров`я кожної дитини, бажання кожної дитини, режиму дня кожної дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує кожна дитина. Також суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати його інтересам. Оскільки перешкод, які б чинила відповідачка у спілкуванні позивача з дітьми, судом не встановлено, то у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити такі перешкоди слід відмовити. Позивачем не доведено те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, переховує від нього їхнє місцеперебування. Встановлений судом спосіб спілкування з дітьми надає позивачу постійно безперешкодно отримувати інформацію щодо обставин життя дітей. Тому суд вважає що вимога позову зобов`язання відповідача за два дні до зустрічі з дітьми надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін повідомляти про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин задоволенню не підлягає. Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Вимога позову про зобов`язання відповідача погоджувати письмово з позивачем зміну країни проживання, місце реєстрації та місце фактичного перебування дітей суперечить наведеним нормам законодавства, через що не підлягає задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial