Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука 17 січня 2024 року із позовною заявою до відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 листопада 2023 року Полтавський окружний адміністративний суд у справі №440/15719/23 ухвалив рішення, яким визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] з 01.07.2021, з 01.03.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022 та з 01.03.2023 з обмеженням максимальним розміром, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату пенсії [PERSON] з 01.07.2021, з 01.03.2022, 3 01.07.2022, з 01.12.2022 та з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили. Головне управління ПФУ в Полтавській області листом від 15.01.2024 року №1342-229/Г-02/8-1600/24 повідомило, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 440/15719/23, проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 та нараховано доплату пенсії за період з 01.07.2021 по 31.01.2024 у розмірі 35107,40грн. Рішення суду, як зазначає відповідач, виконане в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Виплата коштів на виконання судових рішень здійснюватиметься в порядку черговості в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Позивач зазначає, що судове рішення не виконане відповідачем в повному обсязі, загальний розмір заборгованості відповідача по вказаним рішенням складає 35 107,40 грн.. Даними діями відповідач спричинив моральну шкоду яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, нарахованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. У даному випадку, позбавлення позивача єдиного джерела існування, при цьому - систематичне, не дивлячись на вже існуючу низку судових рішень, якими неодноразово встановлювалось неправомірність дій відповідача як пенсійного органу щодо припинення виплати пенсій з підстав, не передбачених Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Безперечно позбавлення пенсії позивача у спосіб не передбачений законодавством, є знущанням над людиною похилого віку, приниженням її гідності та людської особистості, суспільної значимості людини, є дискримінацією по відношенню до інших пенсіонерів за ознакою місця проживання, що вказує на різне поводження, що у сукупності вочевидь, природно призводить до розпачу людини, душевних страждань, які пов`язані із усвідомленням доведення людини похилого віку по суті до стану жебракування, усвідомленням непотрібності людини у суспільстві, стану безвиході у взаємовідносинах з державним органом, який своїми діями не тільки усвідомлено та вочевидь порушує мої права, але й підриває авторитет Держави, яка у Конституції України, як соціальному договорі, задекларувала те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3 Конституції України). Таким чином, беручи також до уваги наявність очевидних порушень прав позивача на отримання пенсії, як єдиного доходу, наявну очевидну вину відповідача у позбавленні його джерела існування (пенсії), позивач приходить до висновку, що він має право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правовідносин сторін, обставин справи та засад розумності і справедливості. Спричинену моральну шкоду оцінює в 20 000 грн. та просить суд стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2024 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час судового засідання. Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, у якому зазначив, що на виконання Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року по справі №440/15719/23 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 та нараховано доплату пенсії за період з 01.07.2021 по 31.01.2024 у розмірі 35107,40 грн. Виплата перерахованої пенсії буде розпочате з 01.02.2024 року у розмірі 22744,80 грн.. Вони вважають, що Рішення суду виконане в межах покладених зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Виплата пенсії здійснюється Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат Головне управління не має. А також вказують, що погашення заборгованості відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Крім того, вони зазначають, що позивачем [PERSON] не доведений факт спричиненої моральної шкоди; факт протиправних діянь Управління; наявність причино-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями Управління та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди, а також необґрунтований розмір шкоди. Просили в позові відмовити. Суд, дослідивши надані належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В частинах 4,5 та 6 ст.82 ЦПК України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/15719/23 від 30 листопада 2023 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] з 01.07.2021, з 01.03.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022 та з 01.03.2023 з обмеженням максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату пенсії [PERSON] з 01.07.2021; з 01.03.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022 та з 01.03.2023 без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум. В Листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вказано про те, що Рішення суду виконане в межах покладених на Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області, а також, що виплата коштів на виконання судових рішень здійснюватиметься в порядку черговості в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Враховуючи, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] з 01.07.2021, з 01.03.2022, з 01.07.2022, з 01.12.2022 та з 01.03.2023 з обмеженням максимальним розміром визнано протиправними, суд вважає, що вина Головного Управління ПФУ в Полтавській області встановлена. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/15719/23 від 30 листопада 2023 року набрало законної сили, тому підлягає виконанню. Суд вважає, що вказане Рішення не виконане і зазначене підтверджено Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки нарахування пенсійних коштів не є виконанням Рішення суду в повному обсязі, яким крім нарахування, ГУ ПФУ зобов`язано виплатити пенсійні кошти. Як в вищезазначеному Листі, так і Відзиві на позовну заяву, що датований 11.04.2024 року, вказано, що виплату пенсії буде розпочато з 01.02.2024 року, однак ГУ ПФУ не надав доказів про погашення заборгованості за Рішенням суду щонайменше за лютий, березень 2024 року. Тобто, відповідач продовжив не виконувати Рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/15719/23 від 30 листопада 2023 року, тому суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача. В ст.129-1 Конституції України закріплено, що Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є органом державної влади, відповідно несе відповідальність, передбачену статтями 1173,1174 ЦК України. Невиконання Рішення суд порушує права позивача, підриває авторитет Держави, яка у Конституції України, як соціальному договорі, задекларувала те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд вважає, що саме з вини відповідача позивачу не нарахована та невиплачена своєчасно пенсія в належному розмірі, відповідно до вимог законодавства. Після набрання Рішення законної сили, відповідач продовжив не виконувати покладені на нього як Законом, так і Рішенням суду обов`язки, чим спричинив моральну шкоду. Визначаючи розмір спричиненої [PERSON] моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини які склалися між позивачем та відповідачем є дійсно такими, що призводять до душевних страждань внаслідок необхідності вимушеної зміни порядку життєдіяльності та оскарження невиконання рішення суду, позивачу довелося витрачати час на додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права способом звернення до суду, як до адміністративного, так і до загального. [PERSON] довів свої сильні негативні почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. Враховуючи глибину душевних страждань, їх характер та тривалість, суд дійшов висновку, що з врахуванням вимог розумності та справедливості необхідним й достатнім буде розмір морального відшкодування в сумі 5 000 гривень. А визначений позивачем розмір 20\~000 гривень є надвеликий і недоведений, оскільки не надано доказів позбавлення єдиного джерела існування, знущання над людиною похилого віку, приниженням її гідності та людської особистості, суспільної значимості людини та інших. Посилання відповідача про те, що Рішення суду виконане в межах покладених зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства, суд вважає необґрунтованим і не знайшло підтвердження в судовому засіданні. Суд погоджується зі ствердженням відповідача, що виплата пенсії здійснюється Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, однак вказане не може бути підставою для невиконання Рішення суду, як і порядок черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому стягує з відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави суму судового збору у сумі 968,96 гривень. На підставі статей 55,56,129-1 Конституції України, ст.ст.1173,1174 ЦК України,

Outcome: partial