Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 березня 2023 року звернулася до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей біля матері. 04 квітня 2023 року ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 червня 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області зазначену цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Межівського районного суду Дніпропетровської області. 21 липня 2023 року справа надійшла до Межівського районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем уклала шлюб 12 березня 2016 року. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . 05 березня 2020 року шлюб між ними було розірвано Тячівським районним судом Закарпатської області. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею за адресою: [ADDRESS] . З відповідачам вони разом не проживають, але відповідач приїжджає до дітей і останнім часом став вести розмову із сином [PERSON] , якому вже 7 років, що ніби хоче його забрати до себе, налаштовує сина на те, щоб він залишився проживати з ним. Позивач просить визначити місце проживання малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] та доньці [PERSON] , [INFO] біля неї [PERSON] , 1988 року народження, за адресою: [ADDRESS] 21 липня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 23 серпня 2023 року ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області Філь О.Є. зазначену цивільну справу прийнято до провадження, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 24.10.2023 № 1003/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Філь О.Є. до Межівського районного суд Дніпропетровської області» - достроково закінчено відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Філь О.Є. до Межівського районного суд Дніпропетровської області з 07 листопада 2023 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Літвіновій Л.Ф. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області Літвінової Л.Ф. від 20 листопада 2023 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи буз участі представника. Також від представника третьої особи надійшли письмові пояснення відповідно до яких зазначають, що в даному позові наявні ознаки безпідставності, а саме позивач намагається встановити факт (місця проживання своїх дітей) рішенням суду, хоча цей факт уже встановлений у визначений законом спосіб. Крім того, орган опіки та піклування Буштинської селищної ради не може розглядати дане питання у зв`язку з відсутністю спору між батьками дітей стосовно визначення місця проживання дітей з матір`ю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив факт, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено та підтверджується рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.10.2022 року Виконавчим комітетом Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.10.2022 року Виконавчим комітетом Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Відповідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №245 та №246 від 14.08.2018, які видані Вонігівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно листа № 115 від 20.03.2023 року, наданого виконавчим комітетом Буштинської селищної ради с.Вонігове Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: сина [PERSON] , 2016 р.н., донька [PERSON] , 2018 р.н. Відповідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 20.03.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , 1988 року народження. Умови проживання у будинку задовільні, наявні всі комунікації. [PERSON] виховує двох дітей: [PERSON] , 2016 р.н. та [PERSON] , 2018 р.н. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.4 ст.29 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як встановлено судом, сторони є батьками малолітніх: дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] . Діти мешкають разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Однак аналізуючи матеріали справи суд дійшов висновку, що у даному випадку матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами про місце проживання дітей. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Оскільки, у дітей є зареєстроване місце проживання, яке ніким не оспорюється і вимоги позивача не стосуються зміни місця проживання дітей, то суд вважає, що в даному випадку між сторонами відсутній спір, який підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин суд приходить висновку про недоведеність позовних вимог щодо місця проживання дітей, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів як позивача, так і дітей, у зв`язку з чим ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову в даній справі. На підставі ст.ст.18,19, 141,161,171 СК України,

Outcome: dismissed