Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Сверлик О.В., звернулась до Бучацького районного суду Тернопільської області суду із заявою, заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , жителя [ADDRESS] , на строк шість місяців щодо: заборони перебувати в місці спільного проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та її рідними або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що вона разом з колишнім чоловіком [PERSON] , двома дітьми та матір`ю проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав її покійному батьку. Вона, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька, однак не оформила спадкових прав. Рішенням Бучацького районного Тернопільської області від 26 листопада 2019 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу колишній чоловік залишився проживати разом з ними і не бажає виселитися з будинку. Упродовж цих років між ними тривають неприязні стосунки, заявниця та її мати потерпає від психологічного домашнього насильства з боку [PERSON] , яке не в змозі терпіти. Це погрози їй та рідним, образи нецензурними та образливими словами, що принижують людську честь та жіночу гідність. Крім того зазначила, що [PERSON] схильний до вчинення домашнього насильства, з приводу цього перебуває на профілактичному обліку категорії « [PERSON] ». Також, 06 березня 2023 року, 15 липня 2023 року, 10 жовтня 2023 року та 26 серпня 2024 року щодо [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис терміном на 10 діб - за вчинення домашнього насильства стосовно неї, її перестарілої матері [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження. Заявниця відчуває страх за себе та своїх рідних, що спонукало її звернутися до суду. 03 вересня 2024 року відкрите провадження у справі та призначене судове засідання на 05 вересня 2024 року. Присутня в судовому засіданні заявниця заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що вона разом з колишнім чоловіком [PERSON] , двома дітьми та матір`ю проживають в житловому будинку, який належав її покійному батьку, у [ADDRESS] . Колишній чоловік зловживає алкоголем, у зв`язку з чим його звільнили з роботи. Він ніде не працює, а коли випиває, то вчиняє домашнє насильство відносно неї, її матері та сина. Присутня у судовому засіданні представник заявниці, адвокат Сверлик О.В. заяву підтримала із мотивів, викладених у ній, просила її задовольнити. Присутній у судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] відносно задоволення заяви та видачу стосовно нього обмежувального припису заперечив. Пояснив, що в нього, окрім житла, де він зараз проживає з колишньою дружиною та дітьми, іншого житла немає. У Дніпропетровській області проживає його батько, однак їхати жити туди на постійне проживання він не хоче, так як хоче проживати разом з дітьми. Визнає, що зловживає алкоголем, проте має намір виправитися, влаштуватись на роботу, щоб забезпечувати дітей. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року розірвано. Заявниця та заінтересована особа проживають разом за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про склад сім`ї №342, видана 03 вересня 2024 року Соколівським старостинським округом Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області. Разом із ними проживають дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та мати заявниці [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що будинок, у якому проживає колишнє подружжя, належало покійному батькові заявниці [PERSON] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Соколівською сільською радою 02 квітня 2009 року; витяг про державну реєстрацію прав КП «Бучацьке РБТІ» № 22365087 від 02 квітня 2009 року). Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] чинить психологічний тиск на заявницю, її мати та їхнього спільного сина, вона відчуває страх за себе та рідних. 06 березня 2023 року ст. ДОП ВП №2 (м. Бучач) Романишиним А.В. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , серія АА №279562, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру. Застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису стосовно постраждалої особи [PERSON] : заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 12.00 год. 06 березня 2023 року до 12.00 год. 16 березня 2023 року. Як вбачається з копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №255211 від 15 липня 2023 року, винесеного ДОП ВП №2 (м. Бучач) Боднаруком І.І., стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису стосовно постраждалої особи [PERSON] : заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 19.00 год. 15 липня 2023 року до 19.00 год. 25 липня 2023 року. Згідно копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №279600 від 10 жовтня 2023 року, винесеного ДОП ВП №2 (м. Бучач) Адамовським В.І., стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису стосовно постраждалої особи [PERSON] : заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 18.30 год. 10 жовтня 2023 року до 18.30 год. 20 жовтня 2023 року. Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №331423 від 26 серпня 2024 року, винесеного ПОГ СВГ ВП ПП Чортківського РУП Романишиним А.В., стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, застосовано до кривдника такі заходи заборонного припису стосовно постраждалої особи [PERSON] : заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 12.00 год. 26 серпня 2024 року до 12.00 год. 05 вересня 2024 року. Як вбачається з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, проведеної 26 серпня 2024 року ПОГ СВГ\~ВП ПП\~Чортківського РУП\~Романишиним А.В., рівень небезпеки [PERSON] стосовно постраждалої особи [PERSON] низький. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною першою статті 1\~Закону передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Судом встановлено, що єдиним доказом, який підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці, є терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 15 липня 2023 року, з якого слідує, що [PERSON] 12 липня 2023 року близько 14 год., перебуваючи по місцю спільного проживання в [ADDRESS] , ображав різними нецензурними словами свою колишню дружину [PERSON] , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. В матеріалах справи відсутні відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ним домашнього насильства відносно заявниці колишньої дружини [PERSON] . Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до переконання, що дані, викладені у вищевказаному терміновому заборонному приписі стосовно кривдника від 15 липня 2023 року, з урахуванням того, що з часу його винесення пройшло більше року, не можуть бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису щодо [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи заявницею не надано належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків такого вчинення, що надавало б правові підстави для видачі обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав або покладення на обов`язків на заінтересовану особу, які заявниця просить вжити, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. У силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed