Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідачів. 1. 28.11.2023 року [PERSON] (далі - позивачка), в особі представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) та ПрАТ «СГ «ТАС», з вимогами про стягнення матеріальної і моральної шкоди та страхового відшкодування. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Позивач є власником транспортного засобу «KIA Sportage», реєстраційний номер [NUMBER] . 26.12.2022 року о 11:25 годин в Одеській області, Одеському районі, 20 км Об`їзної дороги, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Magnum 440», державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «ПП OVA», державний номерний знак [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю марки «KIA Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроюватися, в результаті чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками без травмованих. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року, яка набрала законної сили, у справі про адміністративне правопорушення (справа № 496/549/23), відповідача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час ДТП відповідальність відповідача, була застрахована в була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС». Внаслідок скоєння адміністративного правопорушення позивачці спричинена матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода полягає у вартості відновлювального ремонту в розмірі 422806,20 гривень. Моральна шкода полягає у стражданнях, які пов`язані із неможливістю користуватись своєю власністю - автомобілем, необхідність докладання суттєвих зусиль для поновлення попереднього образу життя, коли позивачка керувала автомобілем. У зв`язку з вищевикладеним позивачка, в особі представника, звернулася до суду з вказаним позовом. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. 12.12.2023 року надійшло клопотання від представника відповідача, ПрАТ «Страхова група «ТАС» - головного юрисконсульта АТ «СГ «ТАС» (приватне), [PERSON] , про закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС», в зв`язку з оплатою ним страхового відшкодування у повному обсязі. (а.с. 10-13) 4. 15.08.2024 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, прийняття відмови від частини позовних вимог, закриття провадження у справі в частині позовних вимог в частині позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС». (а.с. 48) 5. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, але матеріали справи містять клопотання представника позивачки про розгляд справи у відсутність сторони позивачки. (а.с. 15) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6.\~Згідно автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~28.11.2023\~року,\~цивільну справу\~№ 496/8208/23, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 5) 7. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 01.12.2023 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 6-7) 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 15.08.2024 року клопотання представника відповідача, ПрАТ «Страхова група «ТАС» про закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС» та клопотання представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, прийняття відмови від частини позовних вимог, закриття провадження у справі в частині позовних вимог в частині позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС» задоволено. (а.с. 52-54) 10. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 11. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 12. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а саме за скоєння ДТП, яка сталася 26.12.2012 року об 11:25 годині в Одеській області, Одеському районі, 20 км Об`їзної дороги, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Magnum 440», державний номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «ПП OVA», державний номерний знак [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю марки «KIA Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроюватися, в результаті чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками без травмованих. (а.с. 25) 14. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного колісного транспортного засобу Renault Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , причепу марки ПП 12, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «ТАС», згідно полісу № АТ3031026 та полісу № АТ4431323 відповідно. (а.с. 24, 26) 15. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 002/01-23 від 10.01.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 422806,20 гривень. (а.с. 27-43а) V. Оцінка Суду. 16. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 17. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 18. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). 19. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 20. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. 21. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). 22. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. 23. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 24. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 25. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 26. Отже, факт завдання майнової шкоди позивачу, внаслідок ДТП відповідачем по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений у постанові Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року, факт його існування не оскаржувався відповідачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. 27. Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 6\~від 27.03.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450\~ЦК України (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 28. Стаття 1166\~ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, ч. 1 якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 29. Встановлені у ст.\~1166\~ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82\~ЦК тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами й юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення. 30. Cпір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелом підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦПК України. За п. 1 ч. 1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 31. Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. 32. Відповідно до ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 33. Згідно з ч. 5 статті 1187\~ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 34. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме зокрема: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). 35. Згідно з ч. 1 ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 36. Згідно ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 37. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним Законом у даних правовідносинах. 38. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 39. Відповідно до ст.\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 40. Тобто, відповідно до положень ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1192, 1194\~ЦК України страховик несе обмежену відповідальність, та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи. 41. У відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України від 02.12.2015 року, викладений у справі № 6-691цс15 про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15, від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. 42. Як вбачається з матеріалів справи згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 43. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 002/01-23, вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER] , склала 422806,20 гривень, з урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження. 44. Згідно копії платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) № 320815 від 24.02.2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» було виплачено позивачці 160000,00 гривень страхового відшкодування по Дог. № АТ3031026 від 19.07.2022 року, тому різниця складає 262806,20 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача за завдані збитки. 45. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди. 46. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. 47. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 48. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 49. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою. 50. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. 51. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в справах «Гольм проти Швеції» від 25.10.1993, «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, вчинення неправомірних дій вже є підтвердженням завдання особі моральної шкоди. 52. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. 53. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 54. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 55. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 56. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 57. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року, справа № 638/1983/17-ц (провадження № 61-10684св19). 58. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. 59. Так, позивачем визначено моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд не погоджується з вказаним розміром моральної шкоди, враховуючи також, те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. 60. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, суд враховує характер і обсяг душевних страждань позивачки, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням належного їй транспортного засобу, тяжкість вимушених змін у її житті, оскільки автомобіль є необхідною річчю, якою вона користувалась та вона була позбавлена такої можливості, що спричинило порушення її нормальних життєвих зв`язків. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає в розмірі 25000 гривень. 61. Відповідно до ч. 7 ст.\~81\~ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 62. За змістом ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 63. Нормами ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 64. Відповідно положень ст.ст.\~77-79\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 65. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 66. Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 67. Як вбачається з наданої квитанції № 9312-6723-9893-8825 від 27.11.2023 року (а.с. 4), позивачка за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 3782,45 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 3480,12 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 287806,20 грн. ? 3782,45,00 грн. ? 312806,20 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial