Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17 жовтня 1997 року відділом приватизації видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Мати заповіт не склала, відтак позивач та її сестра [PERSON] вважались таким, що фактично прийняли спадкове майно, оскільки проживали в даній квартирі. [INFO] сестра [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] [INFO] померла сестра [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, а саме: 2/3 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після її смерті шляхом подання заяви до нотаріуса, однак оформити свої права на спадкове майно не зміг. Рішенням суду від 03 липня 2006 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/6 частини квартири. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, а саме: 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яке він прийняв після смерті дружини, але не встиг зареєструвати. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання заяви до нотаріуса, однак оформити права на спадкове майно не змогла, оскільки нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2019 року визначено головуючого суддю Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової Анастасії Григорівни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] . 05.10.2020 до суду надійшли витребувані докази. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог, у якій позивач просив: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 2/3 квартири [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про виклик на допит свідків. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про долучення письмових доказів. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про залучення третьої особи - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сташкову А.Г. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року зупинено провадження у справі до вступу правонаступників померлого позивача [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року залучено [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. належним чином завірену копію спадкової справи №26/2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.12.2022 до суду надійшли витребувані докази. 31.05.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи. 31.05.2023 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у яких позивач просив: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про залучення третьої особи - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 21 лютого 2024 року приведено до присяги та допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] . Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року №1182, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею Кушнір С.І. у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року справу прийнято до провадження, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач своїм правом не скористався, відзив не подав. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 жовтня 1997 року [PERSON] та [PERSON] відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва видано свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] в рівних частинах. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Залізничного району м. Києва. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2006 року, з урахуванням ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2007 року про виправлення описки, визнано за [PERSON] право власності на 1/6 квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/6 квартири [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] 14 липня 2000 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З 29 березня 2001 року [PERSON] був зареєстрований у кв. [ADDRESS] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена спадкова справа №573 за 2002 рік за заявою [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [PERSON] помер [INFO] , у зв?язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г. заведено спадкову справу №8/2018 від 21 грудня 2009 року. [PERSON] подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сташковій А.Г. заяву від 31 січня 2018 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г. від 08 серпня 2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкоємиці відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки із спадкодавцем. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] її спадкоємцями за законом були діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] набули право власності на 1/6 частин кв. [ADDRESS] кожна у порядку спадкування на підставі рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 03 липня 2006 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи той факт, що [PERSON] померла до 01 січня 2004 року, відносини спадкування, зокрема, прийняття спадщини [PERSON] , мають регулюватись положеннями ЦК УРСР. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2006 року, 18 квітня 1961 року батько [PERSON] , [PERSON] , отримав ордер №830, виданий КЕЧ Київського району, на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До ордера також були вписані члени родини [PERSON] , а саме: його жінка, [PERSON] , та його доньки, позивач та її сестра, [PERSON] , які разом з ним прописались та в`їхали до квартири. [PERSON] на час смерті [PERSON] постійно проживала з матір?ю, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном - 1/6 частин кв. [ADDRESS] . Після прийняття цього спадкового майна її частка в цій квартирі складала 2/3. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За ч.3 ст.524 ЦК УРСР, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2020 року у справі №350/1850/17 зробив висновок про те, що факт того, що особа за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадок шляхом фактичного вступу у володіння та управління майном. Вони набули право власності на 1/6 частин кв. [ADDRESS] кожна у порядку спадкування на підставі рішення суду. [PERSON] прийняла 1/6 частини квартири. [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання заяви, яка міститься в матеріалах спадкової справи №573, заведеної після смерті [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №26/2021, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що після неї спадщину прийняв її син [PERSON] , шляхом подання заяви. Таким чином, відсутність свідоцтва про право на спадщину у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частин кв. [ADDRESS] не перешкоджає спадкуванню таких [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України). За ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У постанові від 03 липня 2019 року в справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім?ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова від 22 серпня 2018 року Великої Палати Верховного Суду в справі №644/6274/16-ц). У постанові від 16 січня 2019 року Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в справі №343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім?ї. Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суд у постанові від 24 червня 2021 року в справі №694/646/20 вказав, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Як зазначає Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року, про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 06 березня 2003 року до смерті [INFO] . [PERSON] був зареєстрований та проживав у квартирі з 29 березня 2001 року до смерті. У матеріалах справи містяться копії квитанцій про придбання майна та оплату комунальних послуг [PERSON] за період 2004-2009 роки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні свідки зазначили, що вони були знайомі із [PERSON] та [PERSON] , останні проживали разом у кв. [ADDRESS] з 2003 року і до дня смерті [PERSON] . Наведене підтверджує факт спільного проживання та спільного побуту [PERSON] та [PERSON] у кв. [ADDRESS] . У той же час, необхідно звернути увагу, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України. Згідно з п.1 р.VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Оскільки наявними у матеріалах справи доказами доведено проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2003 року, то цей факт має бути встановлений саме з 01 січня 2004 року, тобто з дня набрання чинності СК України. Відтак позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини останнього, відтак вона мала право на отримання свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частин кв. [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , не отримавши таке свідоцтво. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1223 ЦК України). У матеріалах справи наявний заповіт від 14 серпня 2008 року [PERSON] , за яким вона заповідає все належне їй майно сину [PERSON] . У матеріалах справи наявні постанови приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк А.О. та Сташкової А.Г. про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину (2/3 частин квартири, за адресою: [ADDRESS] ) [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, належним способом захисту прав позивача є визнання за ним права власності в порядку спадкування на 2/3 частини кв. [ADDRESS] . Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп\\2003 Конституційного Суду України). Європейський суд з прав людини зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial