Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

[PERSON] (позивач) подав на розгляд суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: суму боргу згідно розписки у розмірі 15 000,00 грн.;суму пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 2 160,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 184,00 грн; суму інфляційних витрат від простроченої суми у розмірі 178,01 грн.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 31.05.2018 відповідач отримав від позивача позику у розмірі 15 000, 00 грн. під розписку. Строк повернення отриманих згідно розписки закінчився 16 червня 2018 року. Зазначає, що на момент подання позовної заяви відповідач не зробив жодної спроби повернути кошти. Станом на день подання позову до суду загальна сума заборгованості становить 17 522,01 грн., з них 15 000,00 грн. сума основної заборгованості, 2 160,00 грн. сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 184,00 грн. 3% річних; 178,01 грн. сума інфляційних витрат, нарахована на суму простроченої заборгованості (а.с.1-4). Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2018 позовну заяву залишено без руху (а.с.12-13). Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.01.2019 позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова (а.с.32). Ухвалою судді Мартинишин М.О. Франківського районного суду м.Львова від 29.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкриття розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.41-42). Ухвалою судді Мартинишин М.О. Франківського районного суду м.Львова від 05.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому у судовому засіданні (а.с.49). Ухвалою судді Мартьянової С.М. Франківського районного суду м.Львова від 10.10.2019 позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.61). Ухвалою судді від 23.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому у судовому засіданні (а.с.94-95). Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подала заяву про розгляд справи без участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явився, заяви про розгляд справи без його участі не подав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявсь судом належним чином. Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З врахуванням вказаних обставин та положень статті 280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Судом встановлено, що 31.05.2018 [PERSON] взяв у позику у [PERSON] кошти в сумі 15 000,00 грн. та зобов`язався повернути до 16.06.2018 (а.с.5). 09.11.2018 [PERSON] скеровано [PERSON] вимогу про повернення грошової позики, якою просива повернути суму боргу у розмірі 15\~000, 00 грн. (а.с.8). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( [PERSON] ) за договором позики та неповернення позичальником у визначений цим договором термін суми позики. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Нормою частини 3 статті 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Положеннями статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] надав [PERSON] позику - грошові кошти в національній валюті України в сумі 15 000,00 грн, [PERSON] зобов`язався повернути ці кошти до 16.06.2018. На підтвердження укладення договору позики на зазначених вище умовах [PERSON] надав розписку. У визначений сторонами термін відповідач взяте на себе зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав. Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналізуючи наявну в матеріалах справи розписку суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони - позикодавець та позичальник, предмет - позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця - 15 000,00 грн, а також термін, до якого ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики - грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину. Позивачем надано суду розписку, що дає підстави суду дійти висновку про невиконання позичальником [PERSON] взятого на себе зобов`язання перед позикодавцем [PERSON] . Фактичних даних, які спростовували наведені вище висновки суду або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності наданих суду доказів на підтвердження викладених у позові обставин, судом не здобуто. Крім цього, суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі статей 11, 207, 526, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved