Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

30.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності яким позивалася до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я.. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила про те, що згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині, укладеного 07.11.2000 року між АТ «Пенсійний фонд-pension mutual» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнірьовою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3701, покупець [PERSON] набула права власності на 9/100 частин нежилих приміщень площею 277,90 кв.м. за адресою - [ADDRESS] . 14.12.2000 року зазначений договір був зареєстрований КП Київське міське бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №8п-251, за реєстровим № 1136п/841п від 14.12.2000 року. [INFO] [PERSON] померла, а вона, як спадкоємиця першої черги в порядку спадкування за законом є власником майна померлої її матері [PERSON] з моменту відкриття спадщини, за її ж заявою [INFO] Шостою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. До смерті її матері [PERSON] , та після, відносно зазначеного вище нерухомого майна будь-яких відчужень зі сторони власника та її спадкоємиці не вчинялось. З 2001 року і по день звернення до суду з цим позовом користування майном, що є предметом спору, відбувається [PERSON] 18.09.2017 року раніше невідомий їй [PERSON] разом із невстановленими особами намагалися фізично заволодіти нежилим приміщенням, площею 277,90 кв.м., за адресою - [ADDRESS] , тобто приміщенням, яке належало її матері, а після її смерті успадковано позивачкою. [PERSON] пред`явив копію договору купівлі-продажу цього ж нежитлового приміщення від 04.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим номером 2299, укладеного ним же з [PERSON] , а також копію договору купівлі-продажу щодо цього ж нежитлового приміщення від 19.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. за реєстровим номером 2359, укладеного начебто між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . Копії зазначених договорів було надано позивачці. Переконана, що договори, які їй були пред`явлені [PERSON] та працівникам поліції, викликаними нею ж за даним фактом, є підробленими, оскільки підпис на договорі не належить її матері, а є підробленим. Крім того, стверджувала, шо її мати постійно проживала з нею, до дня смерті перебувала у повній свідомості, і не могла без її відома укладати жодних договорів, а тому зробила заяву до правоохоронних органів щодо шахрайських дій [PERSON] та [PERSON] , а 21.09.2017 року Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження №12017100010008866 за ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває. У той же час нею самостійно було отримано інформацію з Київського державного нотаріального архіву від 26.09.2017 року з приводу того, що за відповідним реєстровим №2359 міститься запис про засвідчення приватним нотаріусом вірності фотокопії, а не договору купівлі-продажу зазначеного вище приміщення. Також, реєстровий номер вчинення нотаріальної дії нотаріусом був внесений 12.04.2001 року, а не 19.06.2001 року, що є датою укладення договору. Текст договору купівлі-продажу від 19.06.2001 року викладено на бланку з серійним номером АЕА 861849 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М., однак за повідомленням Київського державного нотаріального архіву цей бланк було використано цим же приватним нотаріусом при посвідченні іншого договору купівлі-продажу, у якому [PERSON] не є стороною. 25.12.2008 року Київським бюро технічної інвентаризації на ім`я власника [PERSON] для оформлення спадкової справи надавалася довідка-характеристика на спірне нежитлове приміщення, за даними якої саме [PERSON] станом на дату видачі довідки була власником 9/100 частин нежилого приміщення за адресою - [ADDRESS] . Вважає, що саме на підставі підробленого від 19.06.2001 року договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення відповідач [PERSON] продав 04.09.2017 року спірне нежитлове приміщення [PERSON] .. Факт належності майна позивачці підтверджується зокрема свідоцтвом про одруження №7 від 10.01.1946 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб, та свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.09.1947 року, відповідно до якого було засвідчено факт народження [PERSON] від матері [PERSON] та батька [PERSON] , а також свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 09.10.1968 року, відповідно до якого [PERSON] одружилась з [PERSON] та прийняла прізвище [PERSON] .. Так, на підставі заведеної 05.09.2005 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є [PERSON] , а саме, є власником майна, що на час смерті належало матері, з часу відкриття спадщини, з 10.03.2005 року, в тому числі й майна, що було придбано [PERSON] у АТ «Пенсійний фонд-pension mutual» згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2000 року. Отже, посилаючись на те, що [PERSON] не укладала 19.06.2001 року з [PERSON] договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення за адресою - [ADDRESS] , що цей договір є підробленим, а також що відповідач набув майно від особи, яка не мала права ним розпоряджатись, а також враховуючи те, що позивачка успадкувала спірне майно від своєї матері, просила витребувати у [PERSON] нежиле приміщення, що знаходиться у [ADDRESS] загальною площею 277,9 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1340805280000, скасувати державну реєстрацію за [PERSON] нежилого приміщення, що знаходиться у [ADDRESS] загальною площею 277,9 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1340805280000, судові витрати за подачу позовної заяви стягнути з відповідача. Провадження у справі відкрито 16.11.2017 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 07.05.2018 року клопотання представника відповідача адвоката Денищенко-Бостан О.Л. про витребування доказів по справі задоволено, витребувано від Шостої Київської державної нотаріальної контори завірену ксерокопію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , номер у спадковому реєстрі 37210051, номер у нотаріуса 692, дата заведення 05.09.2005 року. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено, скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, передано справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. На підставі Ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладичена С.В. від 04.07.2018 року було відведено суддю Ладиченка С.В. від розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2018 року новим суддею призначено Плахотнюк К.Г. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 09.07.2018 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна прийнято до провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 05.12.2018 року зупинено провадження у справі №752/22558/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна до вирішення справи №752/21411/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С.М., [PERSON] про визнання договору нікчемним та недійсним. Зобов`язано позивачку [PERSON] повідомити суд про завершення судового розгляду справи №752/20141/18. Постановою Київського апеляційного суду від 18.03.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено, скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 29 січня 2021 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про зміну підстав позову у справі №752/22558/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності. Відповідно до змісту заяви про зміну підстав позову, позивачка зазначила про те, що під час розгляду цивільної справи №752/22558/17 Голосіївським районним судом м. Києва було прийнято рішення від 09.08.2019 року у іншій цивільній справі №752/21411/17 та Постанова Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 19 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним за участі тих самих сторін. На підставі визнаного недійсним цього договору було укладено інший договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 04 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за номером 2299. Оскільки недійсний правочин від 19 червня 2001 року не створює правових наслідків передачі майна [PERSON] , а також укладаючи другий договір купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року з [PERSON] не було факту передачі майна та його державної реєстрації, відповідно [PERSON] не було набуто право власності на майно - нежитлове приміщення площею 277,9 квадратних метрів в будинку [ADDRESS] в порядку ч. 1 ст. 216 ЦК України, яке належить їй [PERSON] , як спадкоємиці. Крім того, підставою позову є рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року у цивільній справі №752/21411/17, яким встановлено, що нежитлове приміщення площею 277,9 кв.м. в будинку [ADDRESS] є власністю [PERSON] .. 17 березня 2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про відвід судді Плахотнюк К.Г. від участі у розгляді і вирішенні цивільної справи №752/22558/17. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 01 квітня 2020 року заяву [PERSON] про відвід судді Плахотнюк Катерини Григорівни від розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності, повернуто заявнику без розгляду. Ухвалою від 10 жовтня 2023 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності правонаступницю померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] . Підготовче провадження у справі закрито 04.04.2024 року. У судовому засіданні 22.08.2024 року сторони та третя особа відсутні. Представником позивачки [PERSON] - адвокатом Чернієнко О.Г. подано до суду заяви про розгляд справи за її та позивачки [PERSON] відсутності, заявлені позовні вимоги останні просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] про причини неявки суд не повідомила, відзиву від свого імені на позов не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останньої, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я., просила розглядати справу за її відсутності. З огляду на викладене, врахувавши думку позивачки [PERSON] та її представниці, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського нотаріального округу Смолянінова О.Я. за відсутності сторін та третьої особи, ухвалити рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності підлягають задоволенню судом з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині, укладеного 07.11.2000 року між АТ «Пенсійний фонд-pension mutual» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнірьовою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3701, [PERSON] набула права власності на 9/100 частин нежилих приміщень площею 277,90 кв.м. за адресою - [ADDRESS] (а.с.9 тому № 1). 14.12.2000 року право приватної власності [PERSON] на нежиле приміщення площею 277,9 кв.м., що складає 9/100 частин від нежилого будинку по [ADDRESS] зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу №8п-251 за реєстровим № 1136п/841 (а.с.9 зв. тому № 1). [INFO] [PERSON] померла у віці 78 років, про що в Книзі реєстрації смертей 2005 року березня місяця 11 числа зроблено відповідний актовий запис №4811 відділом реєстрації смерті у м.Києві (а.с. 10 тому №1). Позивачка [PERSON] успадкувала майно померлої [INFO] [PERSON] в тому числі і нежиле приміщення площею 277,9 кв.м., що складає 9/100 частин від нежилого будинку по [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнірьовою Г.М., 07 листопада 2000 року за №3701, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2000 року за №1136п/84/п. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказала, що 18.09.2017 року [PERSON] разом із невстановленими особами намагались фізично заволодіти нежилим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , що належало її матері [PERSON] та входить до складу спадщини, отриманої нею після смерті матері, яким вона володіє та розпоряджається. На підтвердження своїх дій [PERSON] надав копію договору купівлі-продажу цього ж нежитлового приміщення від 04.09.2017 року, укладеного ним із [PERSON] , а також копію договору купівлі продажу вказаного приміщення від 19.06.2001 року, посвідченого також нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., укладеного начебто між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . За позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С.М., [PERSON] про визнання правочину недійсним судом 09.08.2019 року було ухвалено рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 19 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., зареєстрованого в реєстрі під №2359, щодо нежилого приміщення загальною площею 277,9 кв.м. за адресою: будинок [ADDRESS] . Зазначене рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року змінено в частині правового обґрунтування задоволення позову. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2021 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2020 року залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом, позивачка [PERSON] просила суд витребувати у [PERSON] нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 277,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1340805280000, скасувати державну реєстрацію за [PERSON] нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 277,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1340805280000 з тих підстав, що зазначене майно належить їй на праві власності в порядку спадкування за законом, однак зареєстровано на праві власності за [PERSON] внаслідок протиправних дій [PERSON] , оскільки договір укладений 19 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., зареєстрований в реєстрі під №2359 щодо нежитлового приміщення визнаний недійсним з тих підстав, що фактично не був посвідчений нотаріально, вчинений на підробленому нотаріальному бланку без волевиявлення її матері, підпис на договорі від імені її матері вчинений іншою особою. Відповідно до правил статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності, а правилами ст. 12 цього Кодексу встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, а відповідно до вимог ст. 264 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Правилами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, а правилами частини четвертої статті 82 цього ж Кодексу встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зазначені вище твердження позивачки знайшли своє обгрунтування у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова С.М., [PERSON] про визнання правочину недійсним, а недійсний правочин від 19 червня 2001 року в свою чергу не створює правових наслідків передачі майна [PERSON] при укладенні другого договору купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, суд визнає обґрунтованими вимоги про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності у зв`язку з доведеністю тверджень позивачки про відсутність правових підстав у відповідача володіти та розпоряджатись спірним майном. Отже, враховуючи зазначене вище рішення суду, що набрали законної сили, наразі власником 9/100 частин нежилих приміщень площею 277,90 кв.м. за адресою - [ADDRESS] є позивачка [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] набув право власності на спірне приміщення на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. 04.09.2017 року. До вказаної дати 04.09.2017 року з 19.06.2001 року власником нерухомого спірного майна - нежитлове приміщення за адресою - [ADDRESS] , площею 277,9 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1340805280000 був [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в частині, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. 19.06.2001 року, який визнано в судовому порядку недійсним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року в іншій цивільній справі №752/21411/17 та Постанови Київського апеляційного суду від 15.06.2020 року. Отже, судом встановлено, що власник майна, з приводу якого заявлено спір, [PERSON] 19.06.2001 року не виявляла своєї волі і не продавала покупцю [PERSON] за договором купівлі-продажу частини нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петровою С.М. і зареєстрованого в реєстрі під №2234 - 9/100 частки нежилого приміщення загальною площею 277,9 кв.м. за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 327 ЦК України, саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; власник зобов`язаний утримувати належне йому майно; у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Положення статтей 387, 388 ЦК України, надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. За правилами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом зазначених правових норм необхідно встановити: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому, за змістом ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Враховуючи вимоги п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобов`язаний довести, що майно належало йому на праві власності та вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на встановлені судом обставини, що власник нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 277,9 кв.м. за адресою: будинок [ADDRESS] [PERSON] не укладала 19.06.2001 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з [PERSON] , відповідно це ж майно вибуло з її володіння не з її волі, а відтак [PERSON] не мав права на розпорядження цим же майном у тому числі й на укладення 04.09.2017 року договору купівлі продажу частини нежитлового приміщення щодо цього ж спірного майна з [PERSON] . У той же час судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , спадкоємицею його ж майна за законом є [PERSON] ( а.с. 89,101 тому № 5). Відповідно до правил статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Правилами статті 1270 ЦК України встановлено строки для прийняття спадщини, відповідно до якої, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наразі, приймаючи до уваги, що [PERSON] на ім`я якого зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 277,9 кв.м. за адресою: будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер 1340805280000 помер [INFO] , спадкове майно останнього успадковане спадкоємицею [PERSON] , відповідно до правил статті 1270 ЦК України вона є його власницею з моменту відкриття спадщини, однак її ж право власності на це майно не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав з тих підстав, що воно перебуває під арештом, а відтак нерухоме майно з приводу якого заявлено спір підлягає витребуванню на користь позивачки від [PERSON] зі скасуванням державної реєстрації права власності на нього, зареєстрованого на ім`я [PERSON] .. З огляду на висновки суду про наявність підстав для задоволення заявленого [PERSON] позову, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3000,00 грн. підлягають відшкодуванню їй відповідачкою у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved