Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] на строк шість місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та її дітей за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та її дітей; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та її дітей, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] та її дітьми, або контактувати з нею та її дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обґрунтовуючи заяву тим, що [PERSON] приблизно з жовтня 2022 року перебувала у цивільному шлюбі та спільно проживала з [PERSON] . Від попереднього шлюбу у [PERSON] є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя однією сім`єю з [PERSON] почало погіршуватися, та починаючи з березня 2024 року поведінка [PERSON] стала нестерпною, а тому заявниця вирішила перервати відносини. На фоні відсутності взаєморозуміння в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] була занадто агресивною, він почав погрожувати заявниці та її рідним, а також часто вживав алкогольні напої, приходив додому в нетверезому стані. [PERSON] зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . [PERSON] звернулась до Вишгородського РУП. На даний час заявниця турбуючись за своє життя, та життя своїх дітей та моральний стан, бажає всіляко уникати спілкування з [PERSON] . Крім того, [PERSON] постійно підстерігає заявницю з роботи, пошкоджує двері її квартири, приходить до неї на роботу та привселюдно принижує її, даний факт зафіксовано на відеокамери, також [PERSON] постійно телефонує та пише погрози заявниці. [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] психологічне та фізичне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, в погрозах застосувати до неї силу, шарпаннях за волосся та штовхання, вказані факти підтверджується роздруківкою заяв до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. В судовому засіданні заявниця, заяву підтримала з підстав викладених у заяві та просить задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, до суду подав письмові пояснення згідно яких заперечував проти задоволення заяви, та просить відмовити у винесенні обмежувального припису. Заслухавши заявника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 частини 1 статті 350-2\~ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини 2 статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до частини 10 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом\~України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з\~пунктом 7\~статті 1\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до пункту 6 статті 1\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №127/9600/22 (провадження №61-\~8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. Згідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-\~11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27.11.2019 року у справі №753/23624/18, від 09.12.2019 року у справі №756/11732/18, від 18.12.2019 року у справі №754/9263/19, від 14.01.2019 року у справі №754/6995/19, від 09.02.2021 року у справі №557/1517/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на те, що після розірвання стосунків її колишній цивільний чоловік [PERSON] вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, в погрозах застосувати силу, пошкоджує двері її квартири, підстерігає з роботи, привселюдно принижує, постійно телефонує та пише погрози, про що вона подала заяву до Вишгородського РУП ГУНП в Київськвй області, що призводить до постійного стресу. Частиною 1-3 статті 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обґрунтування вказаних у заяві обставин заявником надано довідку КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» ВМР від 25.07.2024 року №2421 згідно якої [PERSON] отримала побутову травму; відповідь Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 31.07.2024 року №4387 згідно якої, за заявою [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно [PERSON] ; довідку про розгляд звернення [PERSON] ЄО №11665 від 25.07.2024 року за змістом якої, зі слів [PERSON] 25.07.2024 року близько 09 години 30 хвилин за домашньою адресою: [ADDRESS] , у неї виникла конфліктна ситуація з цивільним чоловіком [PERSON] , в ході якої останній виражався відносно неї нецензурною лайкою, штовхався, хапав за руки та шию, а також погрожував фізичною розправою. 25.07.2024 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та терміновий заборонний припис; та довідку про розгляд звернення [PERSON] ЄО №12297 від 05.08.2024 року за змістом якої, зі слів [PERSON] 05.08.2024 року близько 20 години 20 хвилин її цивільний чоловік [PERSON] , з яким вона розійшлась, приходив до її квартири за домашньою адресою: [ADDRESS] та спілкувався з її дитиною, а також на її думку вимикав світло та воду. Для отримання більш детальної інформації, викликано [PERSON] та опитано. В своїх поясненнях останній зазначив, що дійсно приходив 05.08.2024 року біля будинку [PERSON] та побачив її дочку [PERSON] з якою вирішив поспілкуватися, однак світло та воду від квартири не відключав. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду та роз`яснено ст.173-2 КУпАП. Одночасно з цим відносно останнього було винесено терміновий заборонний припис із забороною в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Однак, надані [PERSON] докази не вказують на вчинення [PERSON] психологічного, фізичного чи економічного насильства стосовно заявника у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення будь-якого насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Будь яких інших доказів про те, що [PERSON] вчиняються дії, які б свідчили про вірогідність продовження чи повторного вчинення психологічного, фізичного чи економічного насильства не надано. У постанові у справі №545/744/19 Верховний Суд зазначив, що встановивши, що у порушення вимог статей 12, 81\~ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою фізичного, психологічного або економічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Сам факт звернення до суду, наявність рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27.02.2019 року, в якому, зокрема, встановлений факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті, свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У постанові у справі №753/8626/19 Верховний Суд дійшов висновку, що «правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису». Таким чином, наведені заявником обставини не містять ознак ні психологічного, ні фізичного, ні економічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення будь-якого виду насильства щодо неї [PERSON] , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] психологічного, фізичного та економічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту між сторонами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального пропису.

Outcome: dismissed