Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач, починаючи з 05.07.2005 року по 10.06.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Уманського міськрайонного суду. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . З часу припинення шлюбних відносин із відповідачем син [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача та проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Відповідач ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків та фактично самоусунулась від виховання дитини. Позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликана в судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Ярмілко І.П. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, просить суд задовольнити позов повністю. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав, в силу вимог закону, є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка передбачена правилами цієї статті і виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з роз`ясненнями п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів дітей, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов`язків щодо виховання дітей, а й негативно впливає на їх виховання, шляхом вчинення дій, які негативно впливають на психічний стан дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2014 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 03.11.2022 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). З висновку від 28.022024 року № 211/02-48 вбачається, що опікунською радою Катеринопільської селищної ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-27). Позивач зареєстрований та проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні позивача, про що свідчить довідка виконкому Катеринопільської селищної ради від 18.01.2024 року № 33/09-31 (а.с. 15). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 22.02.2024 року, умови проживання дитини добрі, будинок обладнаний усіма необхідними меблями, побутовою технікою, предметами побуту. У дитини окрема кімната, є спальне місце, дитячі речі, одяг, предмети особистої гігієни, продукти харчування для дитини забезпечені в повному обсязі. В родині [PERSON] створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини (а.с 20). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є родичем позивача. Відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймала, як дитині було 4 роки відповідач уїхала, позивач всю роботу по дому робив сам, створив гарні умови для проживання сина, водить дитину у садок. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, надала суду аналогічні показання, що і свідок [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежно виконувала батьківські обов`язки по вихованню сина, не навідувала його, участі у його вихованні і навчанні не приймала, життям і здоров`ям дитини не цікавилася, бажання налагодити відносини з сином не виявляла, а всі витрати по вихованню та утриманню дитини несе позивач одноособово. Як зазначалося вище, відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками, що і було встановлено в судовому засіданні, оскільки надані позивачем суду докази свідчать про систематичність невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо її неповнолітнього сина. За таких обставин, суд вбачає підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу, що вона не позбавлена у подальшому права вирішувати питання про поновлення її у батьківських правах щодо сина в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Як передбачено ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надала доказів щодо її непрацездатності, наявності інших утриманців, суд задовольняє позов в частині стягнення аліментів і стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви до суду, тобто з 11.03.2024 року і до повноліття дитини. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів, від сплати яких позивач був звільнений при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. За подання позовної зави про позбавлення батьківських прав позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved