Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за Заповітом, після смерті [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, [INFO] померла рідна бабуся [PERSON] , [INFO] , у віці 90 років. Відповідно до заповіту від 03 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської держаної нотаріальної контори, Полтавською А.С., зареєстровано у реєстрі № 3-197, [PERSON] заповідала, що все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, що належало їй до смерті, заповідає своїй внучці [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року загальною площею 54,6 кв.м. Інші спадкоємці за законом або за заповітом, які б прийняли спадщину, відсутні. 21 грудня 2023 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю., через довірену особу [PERSON] , для оформлення спадкових прав після померлої [INFO] баби - [PERSON] , [INFO] , яка на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є онукою померлої, з 1998 року зареєстрована і постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що про факт складання вищезазначеного Заповіту, а ні позивачці, а ні будь - кому з родичів відомо не було. До того, заповіт, який складений померлою, та документи на квартиру зберігались в її особистих речах в квартирі де вона проживала і був випадково знайдений в листопаді 2023 року, коли знайома, що мешкає в м. Харкові, [PERSON] в якої були ключі від помешкання, на прохання позивачки навести в квартирі порядок та зробити прибирання. Від часу смерті [PERSON] , до того часу як знайшовся Заповіт, в квартирі ніхто не мешкав, а сама позивачка після початку відкритого військового нападу рф на Україну, виїхала з Харкова в Вінницьку область з малолітнім сином, [INFO] , звідти виїхала на початку грудня 2022 року і на теперішній час постійно мешкає за кордоном в Республіці Словенія. Отже, позивачка фактично не була обізнана в існуванні вищезазначеного Заповіту та не могла своєчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Позивачка вказує, що на даний час вона є єдиною спадкоємицею померлої, інших спадкоємців ані за законом ані за заповітом не має. Після того, як заповіт було знайдено, 21 грудня 2023 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. для оформлення спадкових прав після померлої [INFO] баби - [PERSON] , [INFO] . Однак, заявнику було роз`яснено, що ним пропущено строк для прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій, 21.12.2023 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на право спадщини за заповітом, у зв?язку з неподанням заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця. У зв`язку з усім вищевикладеним, позивач вважає, що у неї були об`єктивні, незалежні від неї, поважні причини, які зумовили пропуск нею встановленого строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, разом з позовною заявою представник позивача адвокат Шебанова С.В. подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме, про витребування у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.01.2024 року було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Куксіна Станіслав Юрійович належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 16.02.2024 року приватний нотаріус ХМНО Куксін С.Ю. на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 09.01.2024 року на адресу суду надіслала належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 року закрито підготовче провадженні у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 28.06.2024 року на адресу суду від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить в позові відмовити у повному обсязі, оскільки позивач із пропуском строку звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, а на причини на які вона посилається, не є поважними. Крім того, просить розглядати справу за відсутності особи, уповноваженої діяти від імені Харківської міської ради. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, надала пояснення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності особи, уповноваженої діяти від імені Харківської міської ради. Третя особа у судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, поясненн з приводу позовної заяви не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року, за життя [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, та, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона матиме право за законом, заповідає [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується заповітом від 03 червня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Полтавською К.С., який зареєстрований в реєстрі за № 3-197. [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 06 жовтня 2022 року. Як убачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з квартири загальною площею 54,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, про існування заповіту, складеного на її ім`я померлою [PERSON] , а ні позивачці, а ні будь - кому з родичів відомо не було. До того, заповіт, який складений померлою, та документи на квартиру зберігались в її особистих речах в квартирі де вона проживала і був випадково знайдений в листопаді 2023 року, коли знайома, що мешкає в м. Харкові, [PERSON] в якої були ключі від помешкання, на прохання позивачки навести в квартирі порядок та зробити прибирання. Від часу смерті [PERSON] , до того часу як знайшовся Заповіт, в квартирі ніхто не мешкав, а сама позивачка після початку відкритого військового нападу рф на Україну, виїхала з Харкова в Вінницьку область з малолітнім сином, [INFO] , звідти виїхала на початку грудня 2022 року і на теперішній час постійно мешкає за кордоном в Республіці Словенія. Отже, позивачка фактично не була обізнана в існуванні вищезазначеного Заповіту та не могла своєчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Позивачка вказує, що на даний час вона є єдиною спадкоємицею померлої, інших спадкоємців ані за законом ані за заповітом не має. 21 грудня 2023 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю., через довірену особу [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 30 листопада 2023 року [PERSON] , нотаріусом Словацької Республіки Братислава, зареєстрованої в реєстрі за № О 1055654/2023, для оформлення спадкових прав після померлої [INFO] баби - [PERSON] , [INFO] , яка на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проте, позивач [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.2023 року, згідно якої [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] баби [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неприйняттям спадщини у порядку, встановленому чинним цивільним законодавством України на час відкриття спадщини. Позивачу роз`яснено право звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач вважає цю постанову неправомірною та такою, що порушує її права. Причина пропущення строку є необізнаність позивача про смерть бабусі [PERSON] та складання на неї заповіту. Позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не проживала зі спадкодавцем на момент смерті, а тому об`єктивно не могла знати про наявність на складеного не її ім`я заповіту. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, у даній справі спадкоємцем за заповітом після смерті померлої [PERSON] , є позивач у справі [PERSON] , а тому вона має право на прийняття спадщини після її смерті. Згідно з копією спадкової справи № 81/2023, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Куксіним С., після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в термін передбачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців), з заявами про прийняття спадщини за законом, або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Тобто з матеріалів справи убачається, що після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно зі ст. 1221 ЦК України (у редакції Закону, яка діяла на момент відкриття спадщини) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, яка передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 та Постанові Верховного суду України від 26.06.2019 по справі №565/1145/17 визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позивач, зазначаючи про причини пропуску нею строку прийняття спадщини вказує на воєнний стан в Україні, постійні обстріли території України, зокрема м. Харкова та Харківської області, яке є місцем відкриття спадщини. Позивач вимушена була виїхала з Харкова в Вінницьку область з малолітнім сином, [INFO] , звідти виїхала на початку грудня 2022 року і на теперішній час постійно мешкає за кордоном в Республіці Словенія. Позивачка фактично не була обізнана в існуванні вищезазначеного Заповіту та не могла своєчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому об`єктивно не могла знати про наявність на її ім`я заповіту. Зазначені причини, на переконання суду, є поважними і внаслідок їх існування позивач дійсно мала перешкоди для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в редакції від 06.03.2022 установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (п.3). У подальшому 24.06.2022 було внесено зміни до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та викладено в такій редакції: установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. На переконання суду, незадоволення позовних вимог позивача матиме наслідком порушення принципу правової визначеності. Так, офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації. Окрім цього загальновідомим є факт того, що 24.02.2022 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який був продовжений наступними Указами Президента України і триває до цього часу. Як вбачається з «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затверджених наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, територія Харківської міської територіальної громади з 24.02.2022 року по теперішній час належить до території можливих бойових дій. Війна, як соціальнополітичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор. Введення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова та Харківської області у період з 24.02.2022 і по день звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Наявність зазначених позивачем обставин свідчить про те, що у неї були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, складну безпекову ситуацію в Україні, зокрема у м. Харкові та області, що викликана військовою агресією рф проти України, яка безумовно мала вплив на нормальну життєдіяльність позивача, необізнаність позивача щодо заповіту, суд дійшов висновку, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Отже, суд задовольняє вимоги позивача та визначає [PERSON] додатковий строк тривалістю у два місяці з моменту набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивач не була обізнана щодо складання заповіту на її ім`я, початок збройної агресії російської федерації та активні бойові дії у Харкові та Харківській області змусили її у першу чергу вирішувати питання пов`язані із збереження свого життя та здоров`я, у зв`язку з чим заява про прийняття спадщини не була подана у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved