Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Представник МТСБУ звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2018 року приблизно о 04-00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, рухався в Соборному районі м. Дніпра по вулиці Космічній з боку вул. Запорізьке шосе в напрямку вул. Набережної Перемоги. Під час руху грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху ліворуч не впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та в районі перехрестя з вул. Мандриківською змінив напрям свого руху ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля DAEWOO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку та зіткнувся з ним. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ділянки осадження в лобній області праворуч, закритої тупої травми грудної клітини ліворуч з переломом 5-го ребра по задньо-пахвовій лінії без зміщення відламків, закритого перелому зовнішнього краю правої вертлюжної западини зі зміщенням відламків та підвивихом голівки правої стегнової кістки до зовні, які за своїм характером відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3819-е від 22 листопада 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року частково змінено вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Крім того, вину [PERSON] в ДТП, що сталося 03 листопада 2018 року приблизно о 04-00 год. встановлено обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040030002535 від 03 листопада 2018 року. Дані ЄЦБД МТСБУ не містять підтвердження, що на момент ДТП транспортний засіб BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ, а також відомостей, що водій [PERSON] підпадає під норму п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», немає. [PERSON] надав страховий поліс транспортного страхового бюро Литовської Республіки Н604095. На запит МТСБУ від 07 грудня 2022 року до транспортного страхового бюро Литовської Республіки, отримали відповідь, що не може бути підтверджена з причини того, що «Зелена картка» не може бути ідентифікована. Тобто зареєстрованого страхового полісу такої не існує. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ Серія АМ/ 4050963 (дія з 05 вересня 2018 року по 04 вересня 2019 року), страховик ПрАТ «УПСК», відомості внесенні в ЄЦБД МТСБУ. З метою отримання відшкодування (регламентної виплати), [PERSON] , який є власником автомобіля «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі ст.ст. 33, 35, п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП (зареєстровано справу МТСБУ: 60489) та заявою на виплату страхового відшкодування від 17 липня 2019 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була покладена на МТСБУ, то обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, витрати на лікування та шкодою, пов`язаною з втратою працездатності, у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на МТСБУ, як на страховика. 24 листопада 2024 року [PERSON] надав МТСБУ заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування з додатками, які підтверджують розмір витрат [PERSON] на лікування та довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, а також довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про призначення другої групи інвалідності. 01 грудня 2022 року було зроблено розрахунок № 1 відшкодування шкоди, у зв`язку із лікуванням потерпілого, та розрахунок шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. 23 жовтня 2022 року МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в сумі 78 723,07 грн., що підтверджується довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 1 від 23 жовтня 2022 року. 09 грудня 2022 року МТСБУ на підставі ст.41 Закону № 1961-IV, зазначеної довідки МТСБУ, було прийнято Наказ МТСБУ №3/12478 від 09 грудня 2022 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату відшкодування [PERSON] в сумі 78 723,07 грн., яка перерахована потерпілому. Позивач намагався вирішити цей спір з відповідачем у досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача з листом попередженням з вимогою про сплату боргу від 19 липня 2022 року за № 3-01б/15131, про необхідність відшкодування витрат МТСБУ в сумі 78 723,07 грн., однак попередження з вимогою залишилась ним без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ. На підставі вищевикладеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати у розмірі 78 723,07 грн., а також витрати зі сплати судового збору. 02 липня 2024 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 28 серпня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, який було частково змінено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Зі змісту вищевказаних вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року вбачається, що 03 листопада 2018 року приблизно о 04-00 год. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «БМВ», реєстраційний номер латвійської реєстрації [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, рухався в Соборному районі м. Дніпра по вулиці Космічній з боку вул. Запорізьке шосе в напрямку вул. Набережної Перемоги. Під час руху грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху ліворуч не впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та в районі перехрестя з вул.Мандриківською змінив напрям свого руху ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля «Деу Нексія», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку та зіткнувся з ним. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ділянки осадження в лобній області праворуч, закритої тупої травми грудної клітини ліворуч з переломом 5-го ребра по задньо-пахвовій лінії без зміщення відламків, закритого перелому зовнішнього краю правої вертлюжної западини зі зміщенням відламків та підвивихом голівки правої стегнової кістки до зовні, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи № 3819-е від 22 листопада 2018 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ», реєстраційний номер латвійської реєстрації [NUMBER] , не виконав вимоги п.п.2.9 «а», 10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з наслідкам, що настали. Отже, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року встановлено факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення щодо [PERSON] , а також встановлено факт завдання діями [PERSON] шкоди [PERSON] та наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і зазначеними наслідками у вигляді шкоди [PERSON] , та відповідно винність відповідача в завданні шкоди встановлена і доведена. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також судом встановлено, що на запит МТСБУ від 07 грудня 2022 року до транспортного страхового бюро Литовської Республіки, отримали відповідь, що страховий поліс транспортного страхового бюро Литовської Республіки Н604095 на автомобіль «BMW», реєстраційний номер латвійської реєстрації [NUMBER] , не може бути підтверджений з причини того, що «Зелена картка» не може бути ідентифікована (а. с. 14, 22). Матеріалами справи підтверджено, що з метою отримання відшкодування адвокат Бобров В.О. в інтересах [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування від 17 липня 2019 року (а.с. 17- 35). Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі довідки № 1 від 23 жовтня 2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та наказу МТСБУ № 3/12478 від 09 грудня 2022 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 78 723,07 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 937104 від 14 грудня 2022 року (а. с. 15-16, 21). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом, у вказаному випадку, є ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання вказаних правовідносин. Положеннями п. п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. У відповідності до положень пп. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Під час розгляду справи судом було встановлено, що МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі - [PERSON] в розмірі 78\~723,07 грн. Таким чином, позивачем було виконано покладений на МТСБУ законом обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який всупереч вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на час ДТП керував транспортним засобом без діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Положеннями п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ч. 1 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів відшкодування вказаної шкоди чи то заперечень з приводу заявленої до стягнення суми страхового відшкодування. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, доказами, і не спростовані відповідачем. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога МТСБУ щодо стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 78\~723,07 грн. є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 3028 грн. (а. с. 11), оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved