Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

29.11.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] . Позивач просить суд: - стягнути солідарно з відповідачів 119 527,06 грн. інфляційних втрат та 34 734,43 грн. 3% річних. Всього 154 261,49 грн. 09.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачі повідомлені про розгляд справи в порядку та ч.11 ст.128 ЦПК України. За сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням суду від 04.12.2017 з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» стягнуто 233 611 грн. боргу за кредитним договором № 2621-001/07Ф від 24.10.2007. Ухвалою від 12.01.2021 у цій же справі №759/4562/17 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ КБ «Правекс-Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадження за виконавчими документами №759/4562/17. Рішення суду не виконано. Судом встановлено такі обставини справи. 04.12.2017 рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/4562/17 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 233611,00 грн. боргу по кредитному договору № 2621-001/07Ф від 24.10.2007. 12.01.2021 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі 759/4562/17 замінено сторону стягувача ПАТ КБ «Правек-Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Гефест». У зв`язку з невиконанням [PERSON] та [PERSON] зобов`язань по договору та невиконанням рішення суду, в період з 12.03.2017 по 23.02.2022 існує заборгованість по інфляційним втратам у розмірі 119 527,06 грн. та заборгованість по 3% річних у розмірі 34 734,43 грн. Висновки суду. Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних ті інфляційних втрат, нарахованих боржникам за невиконання грошового зобов`язання. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі мають грошові зобов`язання перед позивачем, як правонаступником ПАТ КБ «Правекс-Банк», які визначені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 у справі №\~759/4562/17. Позивач посилається на не виконання цього рішення, а відповідачі не надали суду доказів на спростування обставин виконання ними грошових зобов`язань перед позивачем. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховних Судом в постанові від 31.05.2018 по справі № 902/330/17. У зв`язку з порушенням відповідачами грошових зобов`язань, у позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази. На підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц). Позивач звернувся до суду 29.11.2023. Відповідачі заяву про застосування строку позовної давності не подавали. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 грн. у рівних частинах.

Outcome: approved