Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до відповідачів та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. моральної шкоди. Обгрунтовуючи позов, посилається на те, що постановою Коростишівської місцевої прокуратури від 18.11.2016 встановлено, що 14.08.2009 прокурором Радомишльського району Демчуком Р.М. на підставі заяви [PERSON] винесено постанову про порушення кримінальної справи №207024/09 проти [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Вироком Коростишівського районного суду від 03.03.2015 у вказаній кримінальній справі [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 192, 4.2 ст. 192, ч. 1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України та виправдано останнього, у зв?язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.10.2015 вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Радомишльського району для організації додаткового досудового розслідування. 12.11.2015 матеріали кримінальної справи надійшли до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та цього ж дня заступником начальника СВ відділу поліції Недашківським В.В. за вказаними матеріалами зареєстровано кримінальне провадження №12015060280000600 за ч. 1 ст. 358 КК України. Зазначив, що у відповідності до копії ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2016 року № 200/1621/16-к, крім того, як вже зазначено було прокурором та не заперечувалося [PERSON] , відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передаченого ч. 1 ст. 358 КК України, внесено до ЄРДР за фактом їх вчинення, і до теперішнього часу [PERSON] про підозру у його вчинені не оголошувалося, у зв?язку з чим він не має статусу підозрюваного за вказаним провадженням та не може ставити питання про його закриття відносно нього відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (кримінальне провадження № 12015060280000600). Позивач вказав, що він, починаючи з 2009 року перебуває під слідством по кримінальній справі 207024/09 (кримінальне провадження № 12015060280000600) вину [PERSON] доведено не було, однак такий тривалий строк досудового розслідування (судового розгляду) ніяким чином не обгрунтований правоохоронними органами та 5 (п?ята) частина життя під слідством. Позивач вважає затягування досудового розслідування та судового розгляду більше ніж 10 років по кримінальній справі 207024/09, кримінальне провадження № 12015060280000600 протиправним та таким, що порушує права [PERSON] , оскільки, кримінальні розслідування до цього часу, явно, у встановлені строки не проводилися, окрім того вважає зазначене вчинено, щоб залякувати його родину кримінальним процедурами з боку, в тому числі, прокурора [PERSON] . Зазначив, що неправомірні дії правоохоронних органів, які виразилися у тривалому й безпідставному затягуванні та порушенні розумних строків досудового розслідування щодо нього та тривалого судового розгляду про вчинення ним кримінальних правопорушень (з виїмкою приватного майна, накладенням арештів, застосування запобіжних заходів - що наразі продовжують свою дію), потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода, пов?язана з явкою до судових інстанцій в розмірі 1000 000 грн., які просить стягнути з відповідачів. Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.01.2023 цивільну справу [PERSON] до Коростишівської окружної прокуратури, Житомирської обласної прокуратури, Генеральної прокуратури України, Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області, Головного управління національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 18.10.2023 від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив, де зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов?язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Також позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні), не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). У позові відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити у задоволенні позову. 07.11.2023 від представника відповідача Житомирської обласної прокуратури до суду надійшов відзив, де зазначено, що стан досудового розслідування вказаного кримінального провадження неодноразово заслуховувався в Коростишівській місцевій прокуратурі та Житомирській обласній прокуратурі. Разом з тим, 30.01.2017 на адресу начальника СВ Радомишльського ВІ ГУНП в Житомирській області направлено лист для забезпечення своєчасності, повноти та якості слідчих дій, вжиття вичерпних заходів до активізації стану досудового розслідування, забезпечення проведення усіх без винятку слідчих (розшукових) дій з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. На адресу начальника СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 13.10.2023 направлено лист для забезпечення своєчасності, повноти та якості слідчих дій, вжиття вичерпних заходів до активізації стану досудового розслідування, забезпечення проведення усіх без винятку слідчих (розшукових) дій з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Процесуальним керівником з метою забезпечення виконання вимог ст. 9 КПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, в порядку ст. 36 КПК України неодноразово, востаннє 13.10.2023, надавалися вказівки щодо проведення слідчих та інших процесуальних дій та спрямовано лист начальнику СДВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області щодо вжиття заходів відомчого контролю в порядку ст. 39-1 КПК України, а саме, щодо активізації стану досудового розслідування кримінального провадження, виконання вказівок прокурора, проведення швидкого і неупередженого розслідування кримінального провадження для прийняття законного рішення в розумні строки. Причиною тривалого розслідування та неприйняття остаточного рішення послугувало неналежна процесуальна поведінка потерпілих. Зокрема, потерпілі у кримінальному провадженні відмовляються давати будь - які покази органу досудового розслідування, що перешкоджає усунення неточностей у пред`явленому обвинуваченні та прийняття у справі остаточного рішення. На даний час досудове розслідування триває, вживаються заходи спрямовані на прийняття в стислі строки кінцевого рішення у ньому. Зазначено, що у кримінальному провадженні №120150602800006000, на даний час не повідомлено про підозру жодній особі запобіжні заходи чи заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Представник відповідача зауважив, що у позовній заяві відсутнє обгрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обласної прокуратури та понесеними позивачем витратами, не долучено будь-яких належних та допустимих доказів щодо понесення витрат чи неминучості їх понесення позивачем. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 09.11.2023 від представника відповідача Коростишівської окружної прокуратури до суду надійшов відзив, де зазначено, що позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення працівниками Коростишівської окружної прокуратури бездіяльності та інших протиправних дій в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12016060280000600, що вказувало б на спричинення позивачу моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. У ході досудового розслідування органи прокуратури діяли згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України, оскільки будь-які рішення чи дії Коростишівської окружної прокуратури щодо позивача незаконними в судовому порядку не визнавались. Отже, здійснення досудового розслідування кримінального провадження не призвело до порушення нормальних життєвих зв?язків чи докладання додаткових зусиль для організації життя позивача, що свідчить про відсутність будь-яких істотних страждань чи інших негативних наслідків морального характеру. При цьому слід зазначити, що здійснення слідчих дій у ході досудового розслідування відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 13.11.2023 від представника відповідача Головного управління національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими з підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю ГУНП в Житомирській області йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діями відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначає з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 13.11.2023 від представника відповідача Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що причиною тривалого розслідування та неприйняття остаточного рішення є неможливість проведення допиту потерпілих у зв?язку з невстановленням їх місцезнаходження, що перешкоджає прийняттю у провадженні остаточного рішення. Крім того, до тепер встановлюються свідки і очевидці події, які б могли повідомити необхідну для розкриття кримінального правопорушення інформацію. Прокурором у провадженні в порядку ст. 36 КПК України надані письмові вказівки слідчим про необхідність проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, які перебувають на виконанні. Позивачем належних та допустимих доказів незаконності (протиправності) будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора, внаслідок яких настали негативні наслідки у вигляді заподіяння моральної шкоди не надано. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 20.12.2023 від представника Коростишівської окружної прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, де зазначено, що наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки даними діями відповідачів не встановлюється безумовна доведеність усіх обов?язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Більше того, протягом всього часу досудового розслідування позивачем не оскаржувалися дії чи бездіяльність відповідачів у встановленому кримінальному процесуальному порядку. Не використовувалися повноваження передбачені ст.28 КПК України щодо оскарження порушення розумних строків досудового розслідування. Також, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім?ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідачів у справі, зокрема, доказів погіршення здоров?я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК У країни. Позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв?язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 1 000 000 грн., як і не обгрунтовано сам розмір моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв?язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обтрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди, а тому у задоволенні позову треба відмовити. 27.12.2023 від позивача надійшли до суду додаткові письмові пояснення, де зазначено, що неправомірними діями правоохоронних органів йому була завдана моральна шкода, оскільки він морально страждав з приводу таких дій, не міг реалізувати своє права у передбачені Законами України у розумні строки та вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права в порядку, встановленому Цивільним процесуальним судочинством та Кримінальним процесуальним судочинством, звертатися до суду за захистом своїх прав. Просить суд задовольнити позов в повному розмірі. 06.02.2024 від представника Коростишівської окружної прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, де зазначено, що на даний час у кримінальному провадженні № 12015060280000600 від 12.11.2015 за ч. 1 ст. 358 КК України жодній особі, в тому числі [PERSON] , не повідомлено про підозру, жодній особі запобіжні заходи не застосовувалися, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, що підтверджується витягом з ЄРДР, карткою на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у їх вчиненні. Позивачем не доведано факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, не надано жодного доказу спричинення йому шкоди, за таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. 12.02.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.06.2024 від представника Житомирської обласної прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення, де зазначено, що у картці на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у їх вчиненні (Форма 2), у відповідності до вимог Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, відображено факт пред?явленого позивачу обвинувачення за нормами КПК України (1960 року), однак з моменту повернення справи на додаткове розслідування та після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, [PERSON] не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого. Крім цього, причиною тривалого проведення досудового розслідування та неприйняття остаточного рішення у провадженні є неможливість встановити місцезнаходження потерпілих [PERSON] та [PERSON] з метою проведення їх допиту і усунення суперечливих доказів щодо розміру завданої їм шкоди, що стало однією з підстав винесення апеляційним судом Житомирської області рішення про повернення кримінальної справи щодо [PERSON] прокурору Радомишльського району Житомирської області для організації додаткового досудового розслідування. Крім того, проведено судово-почеркознавчу експертизу по вилученим під час проведення виїмки 18.08.2009 у службовому кабінеті приватного нотаріуса Бойка В.М. оригіналам документів щодо посвідчення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок. Наразі у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукових) та інші процесуальні дії, спрямовані на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Оскільки, досудове розслідування кримінального провадження триває та вживаються заходи щодо встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, у позивача відсутні підстави визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на відшкодування моральної шкоди. 02.07.2024 від представника Коростишівської окружної прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення, де зазначено, що у кримінальному провадженні №12015060280000600 за ч. 1 ст. 358 КК України в якому органом досудового розслідування виконано всіх необхідні слідчі (розшукові) дії, однак через неправомірну поведінку потерпілих неможливо усунути суперечливість доказів щодо розміру завданої їм шкоди, що стало однією з підстав винесення апеляційним судом Житомирської області рішення про повернення кримінальної справи щодо [PERSON] прокурору Радомишльського району Житомирської області для організації додаткового досудового розслідування та прийняти остаточне рішення у справі. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог не має. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному осязі. У судовому засіданні представник відповідача Генеральної прокуратури України - Андрієнко О.О. та представник відповідача Коростишівської окружної прокуратури - Сенько В.О. просили відмовити у задоволенні позову. Інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування також підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 3 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року в справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року у справі № 670/499/16-а. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина 1 статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин щодо її заподіяння покладається на особу, яка звернулась з таким позовом. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає у тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суд» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно ст. 2 цього закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно статті 3 цього ж закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Так, в Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або ж психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі. Вирішуючи справи про відшкодування суб`єктом владних повноважень завданої ним шкоди в кожному конкретному випадку суд повинен встановити, чи досягли негативні емоції з боку особи рівня приниження чи страждання. При цьому варто пам`ятати про причинно-наслідковий зв`язок та співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідком. Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання-це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди. Тому саме страждання, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що що він, починаючи з 2009 року перебуває під слідством у кримінальній справі 207024/09 (кримінальне провадження 12015060280000600), його вину доведено не було, однак такий тривалий строк досудового розслідування (судового розгляду) ніяким чином не обгрунтований правоохоронними органами. Позивач вважає затягування досудового розслідування та судового розгляду більше ніж на 10 років у кримінальній справі 207024/09 (кримінальне провадження 12015060280000600) протиправним та таким що порушує його права, оскільки, кримінальні розслідування до цього часу, явно, у встановлені строки не проводилися, окрім того вважає, що зазначене вчинено, щоб залякувати родину кримінальним процедурами з боку, в тому числі, прокурора [PERSON] , якого понизили у посаді за такі самі вчинки. Зазначає, що неправомірні дії правоохоронних органів, які виразилася у тривалому й безпідставному затягуванні та порушенні розумних строків досудового розслідування щодо нього та тривалого судового розгляду про вчинення ним кримінальних правопорушень (з виїмкою приватного майна, накладенням арештів, застосування запобіжних заходів, потягла за собою порушення нормального режиму його роботи й відпочинку та змусила витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права. Також позивач посилається на ту обставину, що винесено постанову про порушення кримінальної справи № 207024/09 проти [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Вироком Коростишівського районного суду від 03.03.2015 у вказаній кримінальній справі його визнано невинним у вчиненні злочинів, передачених ч. 1 ст. 192, 4.2 ст. 192, ч. 1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України та виправдано останнього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.10.2015 вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Радомишльського району для організації додаткового досудового розслідування. 12.11.2015 матеріали кримінальної справи надійшли до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та цього ж дня заступником начальника СВ відділу поліції Недашківським В.В. за вказаними матеріалами зареєстровано кримінальне провадження № 12015060280000600 за ч. 1 ст. 358 КК України. Зазначає, що повідомлення про підозру йому не оголошувалося, у зв`язку з чим він не має статусу підозрюваного за вказаним провадженням та не може ставити питання про його закриття відносно нього за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (кримінальне провадження № 12015060280000600). Як вбачається з матеріалів справи вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2010 року у справі № 1-16/2010 [PERSON] визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1. 366 ч.1, 364 ч.2, 366 ч. 2 КК України. Постановою Коростишевської міської прокуратури про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження від 18.11.2016 у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття кримінального провадження №12015060280000600 за ч. 1 ст. 358 КК України відмовлено. Як вбачається зі змісту вказаної постанови14.08.2009 прокурором Радомишльського району винесено постанову про порушення кримінальної справи №207024/09 проти [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Вироком Коростишівського районного суду від 03.03.2015 у вказаній кримінальній справі [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочинів, передачених ч. 1 ст. 192, 4.2 ст. 192, ч. 1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України та виправдано останнього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.10.2015 вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Радомишльського району для організації додаткового досудового розслідування. 12.11.2015 матеріали кримінальної справи надійшли до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та цього ж дня заступником начальника СВ відділу поліції Недашківським В.В. за вказаними матеріалами зареєстровано кримінальне провадження № 12015060280000600 за ч. 1 ст. 358 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області у справі 280/1671/16-а Апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року про відмову у відкритті провадження за його скаргою на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, - без зміни. Також позивачем надано: підписку про його невиїзд від 18.08.2009; постанову про застосування запобіжного заходу від 18.09.2009; в рамках кримінальної справи №207024/09 протокол виїмки від 26.12.2009 в рамках кримінальної справи № 207028/09. Крім того, матеріали справи містять витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №12015060280000600 від 12.11.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України та картку на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у їх вчиненні без зазначення такої сооби. За положеннями частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спор, з власної ініціативи. Такі функіїї йому не властиві та він не повинен цього робити. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). Верховний Суд України у своїй постанові від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 навів такий правовий висновок: "З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні". При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як свідчать матеріали справи, позивач жодним чином не обґрунтовує наявність порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи його інтересів відповідачами. Докази, що додані до позову не пов`язані між собою єдиною суттю, вони є розрізненими з різних кримінальних проваджень та кримінальних справ, з їх змісту неможливо зробити будь-який висновок, окрім того, що підрозділом дізнання відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015060280000600 від 12.11.2015, окрім того є вирок суду у справі № 1-16/2010. Як зазначає сам позивач будь - якого повідомлення про підозру в межах кримінального провадження №12015060280000600 від 12.11.2015 йому не вручалося, вказані обставини підтверджені письмовими доказами і поясненнями відповідачів. Тобто, виходячи з цього, суд зазначає, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного. Ззаначень про будь-який інший статус у даному кримінальному провадженні матеріали справи не містять. Зазначене співставляється із викладеним в ухвалі Алеляційного суду Житомирської області від 12.12.2016 де зазначається, що відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, внесено до ЄРДР за фактом їх вчинення, і до теперішнього часу [PERSON] про підозру у його вчинені не оголошувалося, у зв`язку з чим він не має статусу підозрюваного за вказаним провадженням та не може ставити питання про його закриття відносно нього за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Суд виснує, що з даних доказів порушення будь-яких прав позивача з боку відповідачів не вбачається, судом не встановлено. Що стосується дій правоохоронних органів, які з точки зору позивача виражаються у тривалому і безпідставному затягуванні та порушенні розумних строків досудового розслідування щодо позивача та призводить до моральних страждань, то виходячи з вищевикладеного, щодо нього будь- яке досудове розслідування не здійснюється, рішень не прйнято. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Суд, з врахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з недоведеністю порушеного права позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed