Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи [PERSON] , в інтересах якої діяв представник [PERSON] , у січні 2024 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та з 05 лютого 2021 року утримується під вартою в державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», оскільки перебуває під слідством за низку скоєних злочинних діянь. Батька дітей [PERSON] - позбавлено батьківських прав відносно останніх 23 травня 2017 року рішенням Гощанського районного суду Рівненської області, яким в тому числі встановлено опіку над малолітніми дітьми та їх опікуном призначено позивача - рідну бабусю [PERSON] і діти відповідача на даний час знаходяться на повному утриманні опікуна. Як зазначає позивач у позові, відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, займається злочинною діяльністю, ніяким чином не піклується про дітей, не приймає участі у їх виховання та забезпеченні, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, окрім того, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, а тому позивач вважає, що створились умови, які шкодять інтересам дітей. Зокрема, на даний час позивач не може отримувати повного пакету соціальних допомог, передбаченого чинним законодавством, а діти - всіх передбачених законом пільг та не зможуть їх отримувати в подальшому. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивачем розцінюються як ухилення від виховання дітей матір?ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення матері до своїх батьківських обов?язків, у зв`язку з чим [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і стягнути відповідно до положень ст.ст. 180, 183 СК України аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх її доходів але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надала. [PERSON] у вступному слові позов підтримала та просила такий задовольнити, вказавши на обставини, зазначені у позові. Додатково позивач вказала на те, що вже протягом семи років опікується дітьми та відсутність допомоги у вихованні таких зі сторони їх матері [PERSON] , яка спочатку три з половиною роки перебувала в колонії, а на даний час вже три роки знаходиться в слідчому ізоляторі. Позивач вболіває за майбутнє дітей, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом, вказує на те, що [PERSON] має проблеми зі здоров`ям та стоїть на обліку в психіатра, а [PERSON] виросла без матері та її практично не знає. Відповідаючи на запитання головуючої, позивач повідомила, що є опікуном дітей за рішенням суду, має змогу в повному обсязі реалізовувати їх права та отримує на них соціальну допомогу, вказала на те, що на даний час відповідач, у зв`язку з обмеженням волі позбавлена можливості належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, та підтвердила те, що остання телефонує до дітей, зокрема сину [PERSON] . [PERSON] у вступному слові позов не визнала та пояснила, що позивач обманним шляхом з 2017 року не підпускала її до дітей, мотивуючи тим, що вона позбавлена батьківських прав. Відповідач повідомила, що коли вийшла з місць позбавлення волі у 2020 році, то влаштувалась на роботу, працювала та надавала грошові кошти на утримання дітей. Відповідач зазначила, що бажає спілкуватися зі своїми дітьми та має можливість це робити у спосіб, який був визначений ухвалою суду у справі за її позовом до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми, так як має засоби зв`язку і може телефонувати дітям та писати їм у мобільних додатках. Відповідач зазначила, що після прийняття означеного вище рішення щодня телефонувала сину і спілкувалася з ним, також переписувалась з ним у додатку «вайбер», однак на даний час син не відповідає на її дзвінки та повідомлення, що остання пов`язує з впливом на нього позивача та контролем з її сторони останнього. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей, то [PERSON] пояснила, що такі платити змоги не має, оскільки утримується в умовах слідчого ізолятора, де не працює, окрім того повідомила, що з проханням залучити її до праці до адміністрації слідчого ізолятора не зверталася та не планує цього робити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Бабинської сільської ради у судове засідання не з`явилася. У вступному слові остання підтримала наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей. Представник вказала на незадовільну поведінку [PERSON] , зловживання нею алкогольними напоями та здійснення батьківських обов`язків не на належному рівні, у зв`язку з чим родина перебувала під постійним наглядом соціальної служби. Представник [PERSON] зауважила на тому, після повернення з місць позбавлення волі, [PERSON] до служби у справах дітей з питанням повернення дітей не зверталася. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року позовна заява [PERSON] була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 05 березня та 29 березня 2024 року ухвалами Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання [PERSON] про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. 14 травня 2024 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області прийнято рішення заслухати думку неповнолітніх дітей з приводу заявлених вимог в присутності психолога, підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини За даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 18 липня 2018 року виконавчим комітетом Симонівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, та серії [NUMBER] , виданого 25 червня 2013 року Симонівською сільською радою Гощанського району Рівненської області,батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (арк. спр. 9, 10). Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 23 травня 2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , над малолітніми дітьми встановлено опіку, їх опікуном призначено [PERSON] , [INFO] . Окрім того, вказаним рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 100 гривень щомісячно на кожну дитину з послідуючою індексацією, починаючи з 03 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (арк. спр. 11-12). Розпорядженням голови Гощанської районної державної адміністрації від 14 червня 2017 року за №298 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (арк. спр. 13). Судом установлено, що діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживають за зареєстрованим місцем проживання опікуна [PERSON] - [ADDRESS] . Вказані обставини не оспорюються відповідачем та стверджуються даними витягів з реєстру територіальної громади за №2023/004204729 та №2023/004204750, сформованих 05 червня 2023 року (арк. спр. 15, 16), довідки Бабинської сільської ради за №1103 від 27 жовтня 2023 року (арк. спр. 17), паспорта [PERSON] , у якому відображено її зареєстроване місце проживання (арк. спр. 7-8), а також довідки-характеристики старости Симонівського старостинського округу на [PERSON] (арк. спр. 48). З означеної довідки - характеристики убачається, що [PERSON] за місцем реєстрації зарекомендувала себе з негативної сторони, схильна до вживання алкогольних напоїв, крадіжок. З даних акту обстеження умов проживання від 19 лютого 2024 року слідує, що за місцем проживання дітей та позивача у будинку [ADDRESS] , - задовільні санітарно-гігієнічні умови, діти мають місця для сну та відпочинку, забезпечені одягом і взуттям відповідно до сезону, приладдям для навчання, стосунки у сім`ї - позитивні та хороші (арк. спр. 47). Із наявних у матеріалах справи довідок за №01-24/29 та №01-24/30 від 19 лютого 2024 року, а також характеристик із Томахівської філії Горбаківського ліцею судом установлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у Томахівській філії Горбаківського ліцею, вихованням підопічних займається опікун [PERSON] , зокрема забезпечує їх побутові потреби, виконує виховні функції, стежить за успішністю дітей, є емоційно близькою та найбільш значущою для дітей. Мати учнів їх успіхами не цікавиться, школу не відвідує (арк. спр. 50-51). Відповідно до повідомлень за №05-1105 від 21 лютого 2024 року та за №05-4303 від 11 липня 2024 року, 05 лютого 2021 року [PERSON] арештована за ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області та тримається під вартою в державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», строк тримання під вартою останній продовжено до 01 вересня 2024 року. [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (арк. спр. 49, 95). Також судом установлено, 22 листопада 2023 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми була затверджена мирова угода, згідно якої сторони домовились зокрема про те, що: « [PERSON] визнає право [PERSON] на безперешкодне спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншими засобами зв`язку із дітьми - сином [PERSON] та донькою [PERSON] , за добровільною згодою дітей; [PERSON] зобов`язується надати та у подальшому надавати у разі зміни, інформацію для [PERSON] про місце проживання дітей, номери їх телефонів, адреси їх електронної пошти; спілкування по телефону [PERSON] з її дітьми має відбуватися в період часу з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.» (арк. спр. 105-106). Під час розгляду справи судом було заслухано неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , за участі психолога [PERSON] , які повідомили про те, що проживають разом з бабусею [PERSON] в с. Томахів, де також і навчаються. Ш [PERSON] окремо зазначила, що маму не пам`ятає, з нею не спілкується, бажання спілкуватися та повертатися до неї не має. [PERSON] в ході спілкування повідомив, що мама йому телефонує, бувало таке, що й кожного дня, однак на даний час з мамою спілкуватися не бажає, так як остання не дотрималася обіцянки вивчити з ним вірш та молитву. Органом опіки та піклування Бабинської сільської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Бабинської сільської ради Рівненської області від 29 лютого 2024 року за №15 (арк. спр. 42-44). Зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Застосовані норми права Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотиви та висновки суду Заслухавши вступне слово позивача, відповідача та представника третьої особи, думку дітей, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав У рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява №37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] насамперед обґрунтована ухиленням матері від виконання нею своїх обов`язків щодо виховання дітей та свідомим нехтуванням нею своїми батьківським обов`язками. Проте, у матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітній дітей, тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, як то докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Судом установлено, що [PERSON] із 05 лютого 2021 року перебуває під вартою в державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» внаслідок застосування до неї відповідного запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, яке перебуває на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області, та її батьківські обов`язки щодо дітей [PERSON] та [PERSON] повністю покладені на бабусю - позивача [PERSON] , яка за рішенням суду є опікуном дітей, дбає про розвиток, здоров`я, навчання та благополуччя останніх в цілому, матеріально їх забезпечує. Факт взяття відповідача під варту 05 лютого 2021 року є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання нею своїх батьківських обов`язків з вказаного часу. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08 червня 2022 року (справа № 362/4847/20). При цьому, слід звернути увагу, що позов подано позивачем лише у січні 2024 року, тобто через тривалий період часу після взяття відповідача під варту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що бажає спілкуватися з дітьми, а після звільнення з-під варти - брати участь в їх житті та вихованні. Окрім того, таку позицію відповідача суд вважає активною з огляну на наявність досягнутої між нею та позивачем мирової угоди при розгляді судом спору про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, який був ініційований [PERSON] під час її перебуваннявже в слідчому ізоляторі. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04). Заслухавши думку дітей у судовому засіданні, суд установив, що вони внаслідок тривалої перерви у спілкуванні не мають тісного психологічного зв`язку з матір`ю. Оцінюючи думку дітей, суд виходить з того, що така думка в цілому складається з емоційної складової та особистої прихильності дітей до особи, з якою у них сформовано особисту прив`язаність - бабусі [PERSON] , яка ними опікується протягом тривалого часу. Окрім того, з пояснень [PERSON] вбачається, що небажання спілкуватися з матір`ю пов`язане з тим, що вона фактично її не знає, а у [PERSON] - через образу на відповідача, яка викликана її поведінкою, в тому числі щодо невиконання обіцянки. Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц). У даному випадку, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, яка перебуває під вартою та не має можливості брати безпосередню участь у вихованні дітей. Окрім того, вказаний висновок не містить аналізу інформації та відомостей отриманих органом опіки та піклування за період часу до взяття відповідача під варту. Що стосується наданих позивачем до суду доказів, зокрема характеристики та довідки зі школи, акту обстеження умов проживання, то такі стосуються періоду після взяття відповідача під варту та також не характеризують поведінку останньої в частині виконання нею батьківських обов`язків за попередній період. Виходячи із наведеного, встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено її винної поведінки щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування нею своїми обов`язками за обставин даної справа, враховуючи бажання відповідача у спілкуванні з дітьми, розуміння ситуації в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку дітей, бажання та намагання матері дітей брати участь у вихованні дітей та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд приходить висновку про доцільність попередити [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши відповідний контроль на орган опіки та піклування. Прийшовши такого висновку, суд звертає увагу відповідача на те, що нею не в повній мірі використовується затверджене мировою угодою право на спілкування із дітьми, зокрема в частині поштового та електронного зв`язку із дітьми. На думку суду, таке рішення буде в інтересах дітей, адже позбавлення матері на будь-який зв`язок з дітьми, а останніх - права на материнське піклування та виховання, є крайнім, тобто останнім зі всіх можливих заходом, який не може бути виправдано виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. Таке рішення надасть можливість відповідачу змінити свою поведінку, яка перешкоджає належному забезпеченню та вихованню дітей, а дітям - зберегти свої родинні зв`язки, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку. Щодо вимоги про стягнення аліментів При вирішенні вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей, суд враховує наведені позивачем аргументи щодо обов`язку відповідача утримувати дітей та, враховуючи положення ст. 182 СК України, вважає, що порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача аліментів на дітей в запропонованому позивачем розмірі. Розподіл судових витрат Враховуючи часткове задоволення позову, з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial