Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення права земельного сервітуту на належні відповідачу [PERSON] земельні ділянки. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він є балансоутримувачем та здійснює експлуатацію ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати», яка потребує реконструкції. Позивач вказує на необхідність встановлення строкового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0035 га та безстрокового земельного сервітуту площею 0,0003 га в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4820683700:02:000:0001, а також строкового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0465 га та безстрокового земельного сервітуту площею 0,7269 га в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4820683700:02:000:0273. Вказані земельні ділянки належать на праві власності відповідачу [PERSON] та перебували в оренді ФГ «Урожай», в подальшому у [PERSON] . Необхідність встановлення відповідних сервітутів позивач обґрунтовує це тим, що вказані земельні ділянки знаходяться поряд із належними позивачу земельними ділянками. Відповідачу [PERSON] позивач направляв пропозиції укласти відповідні договори земельного сервітуту та екземпляри договорів, але відповідач їх не підписав. Позивач не може задовольнити свої потреби щодо реконструкції ПЛ в інший спосіб, тому просив про встановлення за позивачем права на встановлення відповідних строкових та безстрокових земельних сервітутів. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 16.11.2023 року (зданий до відділення зв`язку 07.11.2023 року). 29.11.2023 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 03.01.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки заявлені позивачем в позові права щодо відповідних земельних ділянок не узгоджуються з тими, які були вказані в технічній документації і позивач фактично матиме необмежені права щодо відповідних частин земельних ділянок та будувати на них трансформаторні підстанції тощо. Під відповідні сервітути планується передача значних за площею земельних ділянок, що позбавляє можливості їх використання власником та орендарем за цільовим призначенням. Закон передбачає внесення плати за користування сервітутом, проте у позивач не вказує на оплатність такого користування. Відповідно до технічної документації одна з опор перебуває за межами земельної ділянки відповідачки, тому необхідність встановлення відповідного земельного сервітуту щодо неї необґрунтоване. Відповідач не отримувала пропозицій від позивача на укладення відповідних договорів. 18.01.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що встановлення відповідних сервітутів йому необхідно виключно для реконструкції існуючої ПЛ, в тому числі заміни її опор, а не для будівництва нової. Встановлення сервітутів не призведе до неможливості власнику використовувати належні йому земельні ділянки, які, при цьому, перебувають в межах спеціальної зони об`єкта енергетики, які передбачають використання чужої земельної ділянки. У відповідача не було підстав не погоджувати розроблену технічну документацію із землеустрою. 23.01.2024 року від відповідача ФГ «Урожай» надійшов відзив на позовну заяву. Оскільки в подальшому за клопотанням позивача вказаний співвідповідач був замінений, то його відзив не оцінюється судом. 05.02.2024 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наполіг на своїй позиції, викладеній у відзиві, а також в позові позивач не виклав конкретні умови, на яких мають бути встановлені відповідні сервітути. 14.02.2024 року за клопотанням позивача замінений співвідповідач ФГ «Урожай» на співвідповідача [PERSON] 13.03.2024 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням. До суду не надходили клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов. Третя особа приватне підприємство «Землемір» не забезпечила участь в судовому розгляді свого представника, про час та місце судового розгляду повідомлялась вчасно та належним чином. Від неї не надходили пояснення на позов та відзив. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали (копію відомостей про відстеження посилки; копію опису вкладення до цінного листа від 01.06.2023 року; копію накладної від 01.06.2023 року; копію фіскального чеку від 01.06.2023 року; копію рекомендованого повідомлення; копію фіскальних чеків від 26.06.2023 року; копію фіскального чеку від 23.02.2023 року; копію пропозиції про укладення договорів сервітуту та погодження технічної документації від 31.05.2023 року; копію проекту договору про встановлення постійного земельного сервітуту №01-199077-21-0001П; копію плану земельної ділянки; копію проекту договору про встановлення постійного земельного сервітуту №01-199077-21-0001С; копію плану земельної ділянки; копію державного акту на право постійного користування землею ІІ-МК №000168 від 17.06.2002 року; інформацію з Державного земельного кадастру від 27.06.2023 року; копію наказу про затвердження переліків назв підстанцій та повітряних ліній електропередачі НЕК «Укренерго» від 05.06.2020 року №203; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки; копію заяви [PERSON] ; копію договору оренди землі від 15.08.2023 року; копію акту про передачу та прийом земельної ділянки від 21.08.2023 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав від 21.08.2023 року; копію договору оренди землі від 15.08.2023 року; копію акту про передачу та прийом земельної ділянки від 21.08.2023 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав від 21.08.2023 року; копію податкового повідомлення-рішення від 24.05.2023 року; копію трекінгів поштового відправлення від 23.12.2023 року; копію відомостей про відстеження посилки; копію пропозиції про укладення договорів сервітуту та погодження технічної документації від 31.05.2023 року; копію проекту договору про встановлення постійного земельного сервітуту №01-199077-21-0273П; копію плану земельної ділянки; копію проекту договору про встановлення постійного земельного сервітуту №01-199077-21-0273С; копію плану земельної ділянки; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є балансоутримувачем та здійснює експлуатацію ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати», яка потребує реконструкції. Маршрут траси повітряної лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС-Трихати» проходить через земельні ділянки, надані позивачу в постійне користування та перетинають або проходять в безпосередній близькості із земельними ділянками з кадастровим номером 4820683700:02:000:0001 площею 4,5154 га та кадастровим номером 4820683700:02:000:0273 площею 4,6170 га, власником яких є відповідач [PERSON] . У зв`язку з цим виконати реконструкцію опорних конструкцій та в подальшому експлуатувати вказану ділянку повітряної лінії електропередачі без використання частин земельних ділянок, що належать відповідачеві, неможливо. Також вказані земельні ділянки з 21.08.2023 року перебувають в оренді [PERSON] . Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальні правила встановлення сервітуту визначені ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За ч.1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч.2 ст. 404 ЦК України особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно з ч.1-2 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, серед іншого, для експлуатації ліній електропередачі та інших земельних сервітутів. Разом з тим, вказаний спір стосується передачі в користування частин належних відповідачу земельних ділянок для експлуатації та реконструкції повітряної лінії електропередачі та опорної конструкції повітряної лінії електропередачі і спеціальним законом, який регулює відповідні правовідносини є Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» підприємства, які будують чи експлуатують об`єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки або за рішенням суду для розміщення об`єктів, зазначених у частинах другій та четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Згідно з ч.8 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» у договорі про встановлення земельного сервітуту для розміщення об`єктів енергетики та передачі електричної енергії зазначаються: зміст земельного сервітуту, кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут (за наявності), площа земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, місце розташування земельної ділянки, кадастровий номер, розмір плати за встановлення сервітуту, строк дії сервітуту. Типова форма\~договору про\~встановлення земельного\~сервітуту затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту Типового договору про встановлення земельного сервітуту слідує, що як земельний сервітут на підставі договору, так і встановлений судом сервітут має визначати всі відомості, передбачені частиною 8 статті 16 Закону, а також зміст права користування чужим майном, умови встановлення та дія земельного сервітуту, терміни та умови припинення, права та обов`язки кожної сторони, в тому числі і конкретні обмеження для власника (користувача) у користуванні власністю та інше. Конкретні умови земельного сервітуту складають зміст позовних вимог, які за принципом диспозитивності визначає позивач та спрямовує їх відповідачу. Натомість такі умови не можуть встановлюватись судом за власної ініціативи. Суд не може погодитись із позицією співвідповідача [PERSON] щодо того, що відповідач не отримувала пропозицій позивача про укладення договорів про встановлення сервітутів та не відмовлялась від їх укладення. Позивач надав достатні докази того, що він в червні 2023 року направляв відповідні пропозиції та примірники договорів відповідачу за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, за яким здійснювалось листування з ним і в даній цивільній справі судом. Одночасно і під час розгляду справи вказаний співвідповідач заперечив можливість встановлення відповідних сервітутів. Комплекс описаних фактів підтверджує те, що сторони не досягли домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, тому відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України їх спір щодо цього має бути вирішений судом. Суд також не може погодитись з позицією вказаного співвідповідача щодо того, що позивач бажає встановити сервітут на значні частини земельних ділянок, що унеможливить їх використання за цільовим призначенням. Розмір та конфігурація відповідних частин земельних ділянок для встановлення сервітутів розраховані та визначені в розробленій спеціалістами технічній документації із землеустрою. Крім того, в основному, заявлені для встановлення на них земельного сервітуту частини земельних ділянок відповідача мають незначну площу порівняно із загальною площею земельних ділянок відповідача. По-друге, встановлення навіть постійного земельного сервітуту для обслуговування ПЛ не є свідченням того, що фактична діяльність позивача на відповідних частинах земельних ділянок відповідача може бути безперервною, оскільки така діяльність обмежується також відповідними нормами закону, які забезпечують власнику чи орендарю землі можливість її використання за цільовим призначенням для посіву, вирощування та збору сільськогосподарських культур. За такого суд вважає, що відсутні достатні підстави для висновку про те, що встановлення відповідних сервітутів унеможливлює використання належних відповідачу земельних ділянок за їх призначенням. Що стосується позиції співвідповідача [PERSON] про те, що відповідно до ст. 403 ЦК України позивач повинен вносити плату за користування майном, то суд має зауважити наступне. Оскільки сторони не досягли домовленостей про встановлення сервітуту та про його умови, то такий спір вирішується судом. І вирішення такого спору здійснюється судом за загальними засадами цивільного судочинства, такими, як диспозитивність та змагальність, суть яких в даному випадку полягає в тому, що якщо позивач не визначає те, що відповідний сервітут є оплатним та не вказує на обґрунтований та розумний розмір такої плати, то відповідач має можливість пред`явити зустрічний позов щодо цього, в протилежному випадку суд не має правових підстав та механізмів самостійно вирішити питання про те, що відповідний сервітут є оплатним та визначити відповідний розмір та порядок внесення такої плати. В даній же справі позивач просив становити безоплатні сервітути, а відповідач в цій частині відповідний зустрічний позов не заявив, тому у суду відсутні підстави для встановлення плати за сервітутами. При цьому, позивач помилково у викладених у позовній заяві умовах сервітуту посилається на те, що такий сервітут встановлений договором, оскільки між сторонами жоден договір щодо цього не укладений, у зв`язку з чим і поданий даний позов. Натомість, як вказано вище, договір та судове рішення є самостійними окремими одна від одної підставами встановлення сервітуту відповідно до ст. 402 ЦК України та ст. 100 ЗК України. За такого, відсутні підстави в судовому рішенні при визначені умов сервітуту вживати термін «договір», за такого зміст умов сервітуту має бути скорегований судом щодо виключення посилання на певний договір, що на суть та зміст прав та обов`язків сторін сервітуту не впливає. Крім того, виходячи з положень ч.3 ст. 402 ЦК України сервітут встановлюється за рішенням суду лише в тому випадку, коли сторони не досягли домовленостей про встановлення відповідного сервітуту та про його умови. Враховуючи свободу договору як загальну засаду цивільного законодавства, визначене в ст. 6 ЦК України місце договору серед актів цивільного законодавства, а також положення Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», суд вважає, що, в першу чергу, відповідний сервітут має виникати саме з укладеного між сторонами договору на погоджених між ними умовах. Це підтверджується і тим, що відповідно до ст. 11 ЦК України, за загальним правилом, цивільні права і обов`язки виникають з правочину, а лише у випадках, які прямо передбачені законом, - із судового рішення. У контексті цього суд вважає, що вирішуючи спір між сторонами щодо конкретних правомочностей сервітуарія по відношенню до земельних ділянок відповідача, суд має можливість визначати лише ті правомочності (види діяльності сервітуарія на чужій землі), які визначені законом, виходячи із мети встановлення конкретного сервітуту. В даному випадку такі види діяльності визначені в ч.4 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Тому у пунктах 2.1 визначених судом умов сервітутів суд визначає види можливої діяльності сервітуарія на чужій землі, виходячи з визначеного ч.4 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», з врахуванням мети встановлення таких сервітутів. Крім того зі змісту ст. 11 ЦК України слідує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати як з договору, так і з рішення суду, так і з актів цивільного законодавства. За такого, оскільки в даному випадку відповідно до ст. 402 ЦК України та ст. 100 ЗК України право земельного сервітуту може бути встановлене рішенням суду і таким рішенням визначаються основні умови такого сервітуту, натомість, як вказано вище, відповідно до принципу змагальності суд не в праві визначати такі умови за власної ініціативи та на власний розсуд, то інші умови відповідного сервітуту, в тому числі певні права та обов`язки сторін, які не охоплені судовим рішенням, можуть напряму визначатись законом. Отже не включення позивачем до умов сервітуту прав та обов`язків, визначених ст. 29, 31 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» не спростовує можливість набуття таких прав та обов`язків безпосередньо на підставі відповідного закону. За такого вимоги позову про встановлення права відповідних строкових та безстрокових земельних сервітутів підлягають задоволенню із застосуванням судом вказаних вище коректив щодо виключення з умов сервітутів посилання на певні договори, які між сторонами не укладалися, а також з визначенням видів можливої діяльності сервітуарія на чужій землі, виходячи з визначеного ч.4 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», з врахуванням мети встановлення таких сервітутів. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню в частині основних вимог позову, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову в сумі 1342 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial