Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

06 квітня 2023 року представник позивача - адвокат Гудз Р.А. звернулася у Рівненський районний суд Рівненської області з даною позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 22 вересня 2023 року просить: -стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 80400 грн. 00 коп.; - стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" на користь [PERSON] пеню у розмірі 22340 грн. 19 коп., три відсотки річних у розмірі 1394 грн. 33 коп., інфляційні витрати у розмірі 1938 грн. 47 коп. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 21 листопада 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Німецькій, в напрямку вул. Івана Франка у м. Хуст Закарпатської області, допустив з`їзд на ліве узбіччя, за яким здійснив наїзд на паркан. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм помер в реанімаційному відділенні Хустської центральної районної лікарні. 21 листопада 2022 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до ЄРДР за №12022070000000323 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України. В результаті вищевказаною ДТП, діями [PERSON] позивачу, який є батьком загиблого [PERSON] , заподіяно моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна". 29 грудня 2022 року, на звернення позивача, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" надала відповідь, згідно якої рішення щодо виплати страхового відшкодування буде ним прийняте після отримання відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної ДТП, тим самим призупинило строк розгляд звернення позивача щодо виплати страхового відшкодування моральної шкоди. В зв`язку із отриманою відмовою відповідача, позивач вимушений був звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника - адвоката Гудз Р.А. Представник позивача, адвокат Гудз Р.А., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Одночасно заявила, що подасть детальний опис на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката в строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи явку представника в судове засідання не забезпечив. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнавав і просив відмовити в задоволенні позову. Вказував, що на даний час у відповідача відсутні правові підстави для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у такій виплаті до дати, коли йому стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні за фактом ДТП. За таких обставин вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування, а також виплат, передбачених ст.625 ЦК України передчасними. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи у його відсутності не подав. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Так, 21 листопада 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Німецькій, в напрямку вул. Івана Франка у м. Хуст Закарпатської області, допустив з`їзд на ліве узбіччя, за яким здійснив наїзд на паркан. Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм помер в реанімаційному відділенні Хустської центральної районної лікарні 21 листопада 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 листопада 2022 року та довідкою про причини смерті від 22 листопада 2022 року. 21 листопада 2022 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до ЄРДР за №12022070000000323 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна" згідно полісу № 209257313. Згідно роздруківки перевірки чинності полісу внутрішнього страхування Поліс № 209257313, транспортний засіб "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПрАТ "СК "Євроінс Україна", страховий поліс станом на 21.11.2022 року був дійсним. Як вбачається із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 листопада 2022 року, батьком [PERSON] є [PERSON] . 06 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 80400,00 грн. 29 грудня 2022 року, на звернення позивача, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" надала відповідь, згідно якої рішення щодо виплати страхового відшкодування буде ним прийняте після отримання відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної ДТП, тим самим призупинило строк розгляд звернення позивача щодо виплати страхового відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За змістом ст.9, 22-31, 35, 36 Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність за експлуатацію автомобіля "Renault Kangoo" д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ "СК "Євроінс Україна", саме внаслідок даної ДТП [PERSON] помер в реанімаційному відділенні Хустської центральної районної лікарні, позивач [PERSON] будучи батьком загиблого, вчасно звернувся до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування і додав до неї необхідні документи, положеннями ст.35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язку потерпілого щодо подання доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП, а відповідачем не доведено умислу потерпілого у настанні ДТП або наявності непереборної сили, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивачу завдано моральної шкоди, заподіяної смертю сина, тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач в зв`язку з втратою близького родича розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди у сумі 80400 грн. відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підлягає до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності. При ухваленні такого рішення суд вважає безпідставними зазначені у відзиві на позовну заяву посилання відповідача на те, що на даний час відсутнє рішення суду у кримінальному провадження за фактом ДТП в зв`язку з чим позовні вимоги є передчасними, оскільки наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Встановивши, що шкода, пов`язана зі смертю потерпілого була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відсутність набравшого законної сили рішення суду у кримінальній справі із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати моральну шкоду. Окрім того, відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача індексу інфляції, пені та 3% річних, то суд виходить із наступного. Відповідно до висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року, справа № 308/3162/15-н. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.5, ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним) чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового) обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Слід зазначити, що оскільки 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату та її здійснення або відмову у виплаті страхового відшкодування сплинув 06 березня 2023 р., то починаючи з 07 березня 2023 року відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% річних. Зроблений представником позивача розрахунок інфляційних витрат, 3% річних та штрафних санкцій за період з 07 березня 2023 року до 03 жовтня 2023 року є правильним, обґрунтованим і у суду не викликає сумніву, а тому такі суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", виходячи із вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи, що позивач з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі, суд вважає за необхідне вирішити питання про судові витрати на правову допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved