Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

10 квітня 2024 року позивач ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2329878 від 11.05.2021 в розмірі 89500 грн. 000 коп. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.05.2021 між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 2329878, право вимоги за яким на підставі договору № 07Т від 13.09.2021 було відступлено на користь ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС». Кредитний договір з відповідачем був укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачем з використанням одноразового пароля. Відповідачем були порушені умови вказаного кредитного договору щодо погашення кредиту, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2024 року справу передано на розгляд до Куликівського районного суду Чернігівської області за підсудністю. Ухвалою суду 03.06.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач не укладав кредитний договір з ТОВ «МІОЛАН», заперечує отримання ним кредитних грошових коштів на підставі зазначеного договору. Зазначає, що позивачем не доведено виникнення зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які були б прийняті відповідачем, а також не доведено самого факту надання відповідачу кредиту (позики), а отже і не доведено наявності простроченого грошового зобов`язання та його розмір. У відзиві на позовну заяву відповідач також просила стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлено наступне. Позивачем до позовної заяви долучено кредитний договір від 11.05.2021 № 2329878 сторонами якого вказані ТОВ «МіІОЛАН» та [PERSON] . За умовами цього договору [PERSON] отримав від ТОВ «МІОЛАН» кредит в сумі 20000,00 грн. Умовами договору передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту в сумі 2000,00 грн., процентів за користування кредитом: 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів з 11.05.2021. Термін повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 10.06.2021. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Вищевказаним договором передбачено, що вказаний кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (оферта). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. В анкеті-заяві на кредит № 2329878 від 11.05.2021, міститься запис про підписання договору 11.05.2021 о 11:04:55 - 11:07:03. Відповідно до платіжного доручення № 45966060 від 11.05.2021 ТОВ «МІОЛАН» проведено транзакцію по перерахуванню грошових коштів на номер картки 414949*0 у розмірі 20000 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2329878 від 11.05.2021, заборгованість за договором становить 89500,00 грн., з яких: 20000,00 грн. - основний борг (тіло кредиту); 67500,00 грн. - заборгованість за відсотками; 2000 грн. - заборгованість за комісійними винагородами. 13.09.2021 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» укладено договір факторингу №07Т, за яким право вимоги за кредитним договором № 2329878 від 11.05.2021укладеним між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» на суму заборгованості у 89500,00 грн. Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до умов ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене суд зауважує, що позивач не надав будь яких доказів прийняття [PERSON] пропозиції ТОВ «МІОЛАН» шляхом надання відповіді на таку пропозицію у порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не доведено ідентифікацію [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції - ТОВ «МІОЛАН», що є обов`язковою умовою згідно приписів ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, позивачем не доведено отримання згоди від [PERSON] на укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, що є обов`язковою умовою за приписами ст. 639 ЦК України для того щоб вважати договір укладеним у письмовій формі. Отже, позивачем не доведено укладення між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] кредитного договору № 2329878 від 11.05.2021 шляхом прийняття пропозиції (акцепту) у електронній формі. Щодо отримання [PERSON] на свій банківський рахунок грошових коштів у розмірі 20000,00 грн. суд зауважує наступне. За даними наданого платіжного доручення № 45966060 від 11.05.2021 ТОВ «МІОЛАН» проведено транзакцію по перерахуванню грошових коштів на номер картки [NUMBER] у розмірі 20000 грн. Поряд з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказана картка належить саме [PERSON] та вищевказані кошти були перераховані [PERSON] саме на виконання кредитного договору № 2329878 від 11.05.2021. На підставі наведеного суд приходить до переконання, що зарахування ТОВ «МІОЛАН» на рахунок відповідача грошових коштів не є доказом на підтвердження укладення відповідного кредитного договору № 2329878 від 11.05.2021, а отже відсутні належні правові підстави для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право грошової вимоги за конкретним кредитним договором. Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення норм матеріального та процесуального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, приймаючи до уваги відсутність доказів укладення між ТОВ «МІОЛАН» та [PERSON] кредитного договору № 2329878 від 11.05.2021 шляхом прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі, а також відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 200000,00 грн. суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором є недоведеними та необґрунтованими, а тому вони, з урахуванням наведених вище мотивів, задоволенню не підлягають. Відповідачем заявлено, що у зв`язку з розглядом справи ним були понесені судові витрати в сумі 20000 грн. на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: а саме договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. ВП ВС у цій справі сформульований правовий висновок, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, стороною відповідача надано ордер на надання правової допомоги (а.с.89), договір про надання правової допомоги від 23/06/24 укладеного між АО «Брати Федорови» та [PERSON] (а.с. 93). Разом з тим, суду не надано акту прийняття-передачі наданих послуг на виконання вказаного договору, з наданої суду квитанції №Т8КВ-А8Е3-8К89-ТВ68 ВІД 24.06.2024 (а.с. 94 на звороті) вбачається, що на підставі договору від 23.06.2024 за правову допомогу у справі №750/5110/24 грошові кошти в сумі 20000 грн. на користь АО «Брати Федорови» сплатила третя особа, а саме [PERSON] . Докази того, що саме відповідач поніс витрати на правничу допомогу або уповноважив [PERSON] на сплату коштів на оплату договору, стороною якого він є, суду не надано. Отже, суду не надано доказів, які б беззаперечно свідчили, що відповідачем були понесені реальні витрати на правничу допомогу, а тому підстав для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.

Outcome: dismissed