Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

24 травня 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя. Заява аргументована тим, що 23 грудня 2011 року між заявниками було укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей. Подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а тому заявники просять суд розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/10333/24 між суддями від 27 травня 2024 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 30 травня 2024 року. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року заяву було залишено без руху та надано заявникам строк на усунення її недоліків. 04 червня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. 06 червня 2024 року судом було скеровано запит до електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА для підтвердження даних про місце реєстрації заявника-2, оскільки в заяві було зазначено, що вона подається саме за зареєстрованим місцем проживання заявника-2. 18 червня 2024 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання заявника -2. Ухвалою суду від 17 червня 2024 року судом було залишено заяву без руху та зазначено про те, що положеннями статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. З долучених до заяви доказів вбачається, що заявниками додано до заяви копію нотаріально посвідченого договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, однак заявниками не надано суду копії нотаріально посвідченого договору, умовами якого передбачено порядок утримання дітей, що суперечить вимогам вищевикладеної статті. 11 липня 2024 року до суду від адвоката Мендрика Д.О. надійшла заява, датована 10 липня 2024 року, в якій адвокат вимагав відкрити провадження у справі № 753/10333/24, висловивши свою категоричну незгоду із ухвалою суду від 17 червня 2024 року про залишення заяви про розірвання шлюбу без руху. У період з 26 червня по 12 липня 2024 року включно суддя перебувала у щорічній відпустці. Вказана заява адвоката була передана судді 15 липня 2024 року у перший робочий день. Ухвалою суду від 16 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 серпня 2024 року на 10 год. 00 хв. В судове засідання призначене на 15 серпня 2024 року заявники не з`явилися, у прохальній частині заяви просили суд розглядати заяву про розірвання шлюбу за відсутності заявників та адвоката. Враховуючи те, що заявники та адвокат були повідомлені про день та час судового засідання належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи, з огляду на подану заявниками заяву про можливість розгляду справи у їх відсутність, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини 3, 4 статті 56 СК України). Частиною третьою статті 109 СК України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно зі статтями 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Встановлено, що 23 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3086, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с.5) Від шлюбу подружжя має двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] (а.с.10) та [PERSON] ,, [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 793, серія [NUMBER] (а.с.11). Заявники зазначили, що досягли згоди щодо істотних умов щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини шляхом укладення 23 травня 2024 року договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., що зареєстрований у реєстрі за № 510 (а.с. 12-14). Разом з тим, вказаний договір не містить визначених між сторонами умов щодо утримання дітей, що позбавляє суд можливості встановити чи не будуть порушені права малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до положень статті 109 СК України, надання суду нотаріально посвідченого договору, яким визначено порядок утримання дітей, є обов`язковою умовою для розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя. Заявники та їх адвокат у судове засідання не з`явились, доказів вирішення між подружжям питання щодо порядку утримання двох малолітніх дітей суду не надали. При цьому, судом в ухвалі суду від 17 червня 2024 року роз`яснювалось заявникам та адвокату необхідність вирішення питання щодо порядку та способу утримання малолітніх дітей батьками при поданні до суду спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши всі обставини справи, на які заявники посилались як на підставу своїх вимог, судом встановлено що заявниками не доведено, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права їх малолітніх дітей, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed