Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі також - позивач) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача: -заборгованість за Договором позики №78657844 в загальному розмірі 38 500,00 грн, з яких: основна заборгованість в розмір 10 000,00 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 28 500,00 грн; -заборгованість за Кредитним договором №102503176 в загальному розмірі 19 195,00 грн з яких: основна заборгованість в розмір 4 150,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14 095,00 грн. та заборгованість за комісією в розмірі 950,00 грн; -заборгованість за Кредитним договором №6715228 в загальному розмірі 8 323,00 грн, з яких: основна заборгованість в розмір 3 000,00 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 5 323,00 грн. 1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач протягом 2023 року уклав низку договорів, за якими він отримав у позику та на умовах кредиту грошові кошти із зобов`язанням їх повернути. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Первинними кредиторами було відступлене право вимоги за договором позики та кредитними договорами позивачу, який набув право вимоги до відповідача. Відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви та/або клопотання учасників справи Від учасників справи заяв та/або клопотань не надходило. 3. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.07.2024 відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Про розгляд справи позивач та відповідач повідомлялися належним чином, у спосіб, передбачений ст.ст.128, 130 ЦПК України. 4. Фактичні обставини встановлені Судом Стосовно Договору позики № 78657844 28.04.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі також - ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» або позикодавець) було укладено Договір позики №78657844 (а.с. 10-12), який вчинено із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідача ts7nuCI8oJ, згідно пункту 1 якого, позикодавець надав відповідачу у власність грошові кошти (позику) на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок із використанням реквізитів електронного платіжного засобу відповідача, а відповідач зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до пункту 2 Договору позики №78657844, сума позики становить 10 000,00 грн., строк позики - 26 днів (до 24.05.2023), процентна ставка фіксована - 2,5 % на день. Пунктом 5 Договору позики №78657844, визначено, що підписанням цього Договору позичальник (відповідач) підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно пункту 1.1. якого позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає позивачу права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плати за позику (плату за процентною ставкою) та процент за порушення грошових зобов`язань. Перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно пункту 4.1. вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позивачу документацію по боржниках, зазначених в реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акта прийому-передачі відповідного реєстру боржників. 28.07.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якої внесенні зміни до пункту 1.3. щодо обов`язку ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляти боржників про відступлення права вимоги та передачу їх персональних даних. 22.11.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Додаткову угоду №3 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якої сторони визначили, загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру боржників №12 від 22.11.2023. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 12 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 38 500,00 грн, в тому числі: основна заборгованість в розмір 10 000,00 грн та заборгованість за процентами в розмірі 28 500,00 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики №78657844 від 28.04.2023 за період з 22.11.2023 по 10.07.2024, відповідач не здійснював сплату заборгованості. Стосовно Договору про споживчий кредит № 102503176 18.05.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі також - ТОВ «Мілоан») було укладено Договір про споживчий кредит № 102503176 (а.с. 25-30), який вчинено із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідача R99900, згідно пункту 1.1. якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору надати відповідачу грошові кошти у сумі визначеній у пункті 1.2. договору, а відповідач зобов`язується повернути ТОВ «Мілоан», такі грошові кошти (кредит), сплатити комісію за їх надання, проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно пункту 1.4. договору. Сума кредиту становить 5 000,00 грн (п. 1.2. Договору № 102503176). Відповідно до пункту 1.3. цього договору, кредит надається загальним строком на 102 дні, з 18.05.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 12 днів, з дати видачі кредиту (підпункт 1.3.1 Договору №102503176), поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 28.08.2023, що є датою остаточного погашення заборгованості (підпункт 1.3.2. Договору №102503176). Пунктом 1.5. Кредитного договору №102503176 визначено, що загальні витрати відповідача (позичальника) за пільговий період становлять 2 150,00 грн в грошовому виразі та 5306355.00 відсотків річних у процентному значені (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати відповідача (позичальника) за кредитом (за весь строк кредитування) становлять 15 650,00 грн в грошовому виразі та 15901.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна) річна процентна ставка за весь строк користування). Згідно підпункту 1.5.1. Кредитного договору №102503176 комісія за надання кредиту становить 950,00 грн. Підпунктами 1.5.2. та 1.5.3. Кредитного договору №102503176 визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1 200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку за кожний день, та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 13 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 % від фактичного залишку за кожний день. Відповідно до пункту 2.1. Договору №102503176, кредитні кошти надаються відповідачу безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *15. 27.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено Договір факторингу №27102023/1, предметом якого згідно пункту 1.1. є зобов`язання позивача передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Мілоан» відступає позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плати за позику (плату за процентною ставкою) та процент за порушення грошових зобов`язань. Перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1, та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Акта прийому-передачі реєстру боржників №2, ТОВ «Мілоан» передало, а позивач прийняв реєстр боржників №2 у кількості 2172, після чого до позивача переходить право вимоги заборгованості від боржників. Згідно витягу з реєстру боржників № 2 до Договору факторингу №27102023/1 від 27.10.2023, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 19 195,00 грн, в тому числі: основна заборгованість в розмір 4 150,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14 095,00 грн та заборгованість за комісією в розмірі 950,00 грн. У матеріалах справи також міститься наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором №102503176 від 10.07.2023, проте дата укладення договору вказаного у розрахунку не відповідає даті укладення Договору про споживчий кредит №102503176 від 18.05.2023, що був укладений між відповідачем та ТОВ «Мілоан». Інших розрахунків заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит №102503176 від 18.05.2023 позивач не надав. Стосовно Договору про надання споживчого кредиту №6715228 30.05.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі також - ТОВ «Авентус Україна») було укладено Договір про надання споживчого кредиту №6715228 (а.с. 44-48), який вчинено із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідача А3660, згідну пункту 1.2. якого, ТОВ «Авентус Україна» надає відповідачу споживчий кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Сума кредиту становить 3 000,00 грн (пункт 1.3. Договору №6715228). Строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, детальні терміни, дати повернення кредиту та сплати процентів визначені у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору (пункт 1.4. Договору №6715228). Відповідно до підпункту 1.5.1. Договору №6715228, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.4. цього договору. Згідно пунктів 1.7. та 1.8. Договору №6715228 орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладення цього договору становить: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 29653,85 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору становить за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 24 492,00 грн. Пунктом 2.1. Договору №6715228 визначено, що кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . 13.02.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено Договір факторингу №13022024, предметом якого згідно пункту 1.1. є зобов`язання позивача передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступає позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плати за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі. Перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №13022024 від 13.02.2024, ТОВ «Авентус Україна» передало, а позивач прийняв реєстр боржників у кількості 6284, після чого до позивача переходить право вимоги заборгованості від боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №13022024 від 13.02.2024, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 8 323,00 грн, в тому числі: основна заборгованість в розмір основної заборгованості в розмір 3 000,00 грн та заборгованість за процентами в розмірі 5 323,00 грн. У матеріалах справи також міститься надана позивачем Картка обліку Договору (розрахунок заборгованості) № №6715228 від 30.05.2023 відповідно до якої відповідач протягом періоду з 30.05.2023 по 12.02.2024 здійснив лише один платіж (20.09.2023) у розмірі 50,00 грн. 5. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані із позикою грошових коштів та на надання кредиту. Згідно частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір та договір позики (якщо позикодавцем є юридична особа) укладаються у письмовій формі (статті 1047 та 1055 ЦК України). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч.1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином суд встановив, що 28.04.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений Договір по позики №78657844 про надання позики у розмірі 10 000,00 грн, 18.05.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №102503176 про надання споживчого кредиту у розмірі 5 000,00 грн та 30.05.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений Договір про надання споживчого кредиту №6715228 про надання споживчого кредиту в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно частини першої статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Договір факторингу має гуртуватися на дійсному праві грошової вимоги. Факт укладення договору факторингу не свідчить про дійсність обставин укладення договору позики або договору про надання кредиту. Суд звертає увагу, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов Враховуючи реальний характер договору позики (ч.1 ст.1046 ЦК України) та поширення положень про договір позики на відносини за кредитним договором (ч.2 ст.1054 ЦК України) суд під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики або кредиту має враховувати, що до предмету доказування входять факти, що свідчать про укладення між сторонами договору позики (кредиту), його умови, передання та повернення грошових коштів. В цій справі суд зобов`язаний окрім встановлення факту відступлення первісними кредиторами права грошової вимоги до відповідача за договорами факторингу та наявності у позивача відповідного права вимоги також встановити, чи виникли у відповідача відповідні грошові зобов`язання за договорами позики та кредиту. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання обов`язків позикодавця (кредитодавця) за Договором позики № 78657844 від 28.04.2023 на суму в розмірі 10 000,00 грн, за Договором про надання споживчого кредиту № 102503176 від 18.05.2023 на суму в розмірі 5 000,00 грн та за Договором про надання споживчого кредиту № 6715228 від 30.05.2023 на суму в розмірі 3 000,00 грн. щодо фактичного надання відповідачу зазначених кредитних коштів. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Враховуючи те, що позивач не надав до матеріалів справи доказів отримання відповідачем коштів за Договором позики № 78657844 від 28.04.2023, Договором про надання споживчого кредиту № 102503176 від 18.05.2023 та Договором про надання споживчого кредиту № 6715228 від 30.05.2023 суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами в розмірі, зазначеному в розрахунку. Окрім цього матеріали справи не містять письмового повідомлення боржника зі сторони позивача або клієнтів за договорами факторингу: № 14/06/21 від 14.06.2021, №27102023/1 від 27.10.2023 та №13022024 від 13.02.2024 про відступлення права грошової вимоги із вказанням грошової вимоги, яка підлягає виконанню, що відповідно до частини першої статті 1082 ЦК України є однією з підстав для виконання боржником свого грошового зобов`язання. У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку свідчили б про те, що у [PERSON] наявне невиконане грошове зобов`язання за Договором позики № 78657844 від 28.04.2023, Договором про надання споживчого кредиту № 102503176 від 18.05.2023 та Договором про надання споживчого кредиту № 6715228 від 30.05.2023, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 3 028,00 грн. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed