Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до Марганецького\~міського суду\~Дніпропетровської області\~\~з\~позовом до\~Акціонерного товариства\~«Марганецький гірничо-збагачувальний\~комбінат» (далі\~ АТ\~«Марганецький ГЗК»)\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~спричиненої тяжким\~ушкодженням здоров`я\~під час\~виконання трудових\~обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.08.2002 року він змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З 07.07.1992 року по 15.05.2002 року він працював в АТ «Марганецький ГЗК» муляром (каменщіком) будівельної дільниці відділу капітального будівництва, з 17.06.2003 року по 31.03.2015 року працював гірничим робітником поверхневим, електрогазозварювальником, підсобним робітником. 31.03.2015 року звільнився за власним бажанням. Під час роботи на підприємстві відповідача 08.04.1998 року з ним трапився нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Первинним висновком МСЕК 19.03.2007 року йому було встановлено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності. 27.04.2022 року висновком МСЕК йому встановлено третя групу інвалідності та 45% втрати працездатності безстроково. Через травмування він переніс страх та великий фізичний біль, на даний час самопочуття лише погіршується, негативні зміни у його житті є незворотними, що завдає йому болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду в розмірі 380000 гривень, без утримання всіх податків та обов`язкових платежів. Ухвалою від 20.05.2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 07.06.2024 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що для настання матеріальної відповідальності відповідача перед [PERSON] відсутні умови, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дій або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним правопорушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). Також розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними доказами. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, виданого 16.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , перемінив прізвище, ім`я, по батькові на [PERSON] (а.с.7). Згідно записів у трудовій книжці, позивач знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» (а.с.29-35). 08.04.1998 року [PERSON] отримав травму на виробництві відповідача. Згідно з Актом 11/2 про нещасний випадок, форми Н-1, затвердженим 14.04.1998 року, 08.04.1998 року бригада робітників будівельної дільниці, серед яких був [PERSON] отримали наряд на розбір цегляної кладки стін надшахтної будівлі підіймальної установки шахти 4/7. При розборі [PERSON] знаходився на стіні шириною 0,38 м на вуглу будівлі. [PERSON] за допомогою лому намагався відштовхнути частину кладки стіни, при цьому лом зісковзнув з цегляної кладки, він втратив рівновагу та впав на парапет з висоти 6,7 м. При цьому [PERSON] отримав травму голови та грудної клітини. Причинами є: незадовільна організація робіт, яка виразилася у порушенні ПОР, не застосування механізмів для руйнування стін, установки настилів та страхувального канату для безпечного розбирання цегляної кладки стін. Діагноз [PERSON] : відкрита черепно-мозкова травма, тупа травма грудної клітини (а.с.12-13). Оглядом МСЕК первинним від 19.03.2007 року [PERSON] встановлено втрату працездатності у розмірі 50% та третю групу інвалідності (а.с.8). Оглядом МСЕК повторним від 27.04.2022 року [PERSON] встановлено втрату працездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності безстроково (а.с.11). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до травмування останнього в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Внаслідок травми позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав трудове каліцтво і йому встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково. [PERSON] після отримання травми зазнає частих головних болей, у нього виникають запаморочення, хиткість при ходьбі, загальну слабкість, втомлюваність, нудоту, підвищення АТ, порушення сну, тремтіння в тілі, біль у лівому тазостегновому суглобі, кульгавість при ходьбі, відчуття заніміння в руках. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасного випадку на виробництві. Стійку втрату працездатності встановлено [PERSON] з 19.03.2007 року. Отже, з цієї дати у нього виникло право на отримання виплати за моральну шкоду. Суд не приймає доводів відповідача, що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки при розслідуванні нещасного випадку встановлено не лише вину позивача, але і вину інших працівників АТ «МГЗК», які не перевіряли достатність\~заходів безпеки,\~що спричинило\~травмування позивача.Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, третю групу інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 90 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави.

Outcome: partial