Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його бабці, а саме матері його батька, [PERSON] , [INFO] , місце народження: село Мойсичі Молодегненського району Мінської області, яка померла [INFO] у місті Москва Російської Федерації, код ІПН [NUMBER] . Заяву обґрунтовує тим, що він є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Москва Російської Федерації. За життя бабці на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . Після смерті бабці - [PERSON] , заявник звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в результаті чого дізнався, що оскільки вона померла на території країни агресора, свідоцтво про її смерть відсутнє та отримати його він не може, а тому проведення нотаріальних дій є неможливим. Враховуючи конкретні обставини, які викладені у заяві, заявник зазначає, що не має іншої можливості отримати свідоцтво про смерть бабці, яка померла на території країни агресора, окрім, як встановити факт смерті у судовому порядку, оскільки з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації, Україна припинила дипломатичні відносини з Російською Федерацією та закрила всі консульські установи. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Цивільна справа надійшла до суду 14 серпня 2024 року з Ленінського районного суду м. Кіровограда за територіальною підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року, прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Разом з тим, 04 вересня 2024 року представник заявника - адвокат Лупан О.Є. (діє на підставі ордера АЕ № 1301131 від 22 липня 2024 року) на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявника, вимоги заяви підтримала, просила про задоволення такої. Додатково повідомила, що оригінали доказів, долучених до матеріалів справи, знаходяться у батька заявника, який перебуває на тимчасово окупованої території (м. Донецьк) та перенаправив їх в електронному вигляді за допомогою мессенджера (а.с. 41). Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки. Пояснення (відзив) на заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.09.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» (заява №18986/06; п. 57) суд зазначає, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка села Мойсичі, Молодегненського району Мінської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 14, 16, 23). Факт споріднення заявника з померлою, саме те, що він є онуком померлої [PERSON] , підтверджується: свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] , виданим Палацом реєстрації новонароджених м. Кіровоград, де батьком заявника вказаний [PERSON] (а.с. 22); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00045894130 від 09 липня 2024 року, де в реєстрації актового запису про народження [PERSON] вказана мати [PERSON] (а.с. 12 13); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00045881613 від 08 липня 2024 року - реєстрація актового запису про зміну імені, де [PERSON] , змінив ім`я на [PERSON] та став [PERSON] (батько батька) (а.с. 10 11). [INFO] у м. Москві Російської Федерації померла громадянка України [PERSON] , [INFO] , від шоку септичного, пневмонії бронхіальної дисемінованої, ішемії церебральної хронічної, гіпертонічної хвороби. Факт смерті [PERSON] підтверджується копією довідки про смерть № С-00294 від 07 лютого 2024 року, виданої органом РАЦС м. Москви (а.с. 19); копією свідоцтва про смерть від 22 квітня 2024 року [NUMBER] , виданого органом РАЦС м. Москви (а.с. 20); копією довідки про кремацію №Х/001570-2024 від 10 лютого 2024 року, виданої ГБУ «Рітуал» спеціалізоване відділення Московських крематоріїв (а.с. 21). Згідно зі ст.ст. 293,\~315 ЦПК України, в судовому порядку розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно з п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, (далі Правил) у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п. 1 Розділу 5 Правил підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч. 4, 7 глави 1 розділу ІІ Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З моменту повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України - 24.02.2022, органи України, які уповноважені проводити державну реєстрацію смерті громадян України на території російської федерації, не функціонують. Крім того, держава Україна розірвала дипломатичні відносини з російської федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом. До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постановах від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17. Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, є загальновідомими, закріпленими на державному рівні на підставі нормативно-правових актів, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої\~статті 82 ЦПК України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження обставин смерті своєї бабці - [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Москві Російської Федерації, надав копію свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 07 лютого 2024 року, виданої органом РАЦС м. Москви. Таким чином, факт смерті [PERSON] зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~ст. 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Встановлення факту смерті бабці є необхідним заявнику для можливості реалізації своїх прав, в тому числі, права на спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки факт смерті [PERSON] на території іноземної держави знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, іншим чином встановлення цього факту неможливе. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved