Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Виноградського А.П. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Свої позовні вимоги мотивував тим, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 17.03.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2022 у справі №127/20555/22 розірвано. У шлюбі народилися діти, одна з яких неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 по справі №127/20544/22 з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 10.10.2022 Першим відділом у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №70016237 щодо стягнення зазначених аліментів. Позивач звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів з позивача на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 у справі №127/38202/23 позов задоволено. Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2023 р. до досягнення повноліття; припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2023 р. Виконавчий документ судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 (справа №127/20544/22) про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , відкликати виконаним станом на 07.12.2023 р. При цьому позивач вказує, що зазначеним рішенням також встановлено, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , з липня 2023 р., постійно проживала з батьком, відповідачка позов визнала. У той же час, через перебування позивача на службі у лавах ЗС України за виконавчим провадженням №70016237 у період з 01.03.2023 по 31.12.2023 утворилася заборгованість по аліментам, яка станом на 31.12.2023 становила 82226,45 грн, станом на 19.03.2024 - 79342,67 грн. Позивач вважає, що подальше стягнення з нього вказаної суми заборгованості по аліментам на користь відповідачки суперечитиме інтересам дитини і покладе на позивача як батька безпідставний додатковий матеріальний тягар. Позивач вказує, що істотною підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам є те, що в період за який нараховано борг, дитина проживала разом із батьком і перебувала на повному його утриманні, а саме з липня 2023 року та дотепер. Як зазначає позивач, вказане встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 (справа №127/38202/23). Додатково позивач зазначив, що у липні 2023 року під час проходження служби отримав поранення, у зв`язку з чим неодноразово проходив і продовжує проходити стаціонарне лікування, а також має низку супутніх хвороб. У травні 2024 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності. За період з липня 2023 року по грудень 2023 року у виконавчому провадженні №70016237 утворилася заборгованість по аліментам у сумі 68101,77 грн. За таких обставин позивач просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] з 01.07.2023 у сумі 68101,77 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 05.07.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №59728), згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Так, відповідач підтвердила обставини щодо перебування сторін у шлюбі та наявність у них спільної доньки [PERSON] , [INFO] , на утримання якої судовим наказом від 23.09.2022 (справа №127/20544/22) було стягнуто з [PERSON] аліменти, а 10.10.2022 Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №70016237. Відповідач вказує, що увесь цей час утримувала та утримує дочку, у той час як [PERSON] ухилявся від сплати аліментів у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідач зауважила на розбіжності обставин, викладених позивачем у позовній заяві, зокрема на те, що позивач вказав, що з липня 2023 року дочка постійно проживала з батьком, водночас зазначив «з 01.03.2023 року по 31.12.2023 року у період служби позивача у лавах ЗС України утворилася заборгованість», тобто в той час позивач не проживав з донькою та не міг опікуватися нею та надавати якусь допомогу. Так, на думку відповідача, виключні обставини, які могли б бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами відсутні. 19.07.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача адвокатом Виноградським А.П., згідно якої останній позовні вимоги підтримав. Вказав, що позивач із викладеними у відзиві твердженнями не погоджується. Відповідачка у відзиві безпідставно робить висновок, що [PERSON] , перебуваючи з 01.03.2023 по 31.12.2023 року на військовій службі у лавах ЗС України не проживав з донькою та не міг нею опікуватися та надавати їй якусь допомогу, а ще й навпаки не відраховував аліменти, хоча отримував заробітну плату. Як зазначалося в позовній заяві, зазначеним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 у справі №127/38202/23 встановлено, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , з липня 2023 р. постійно проживала з батьком. Відповідачка позов визнала, заперечень щодо встановлених обставин не висловила. Крім того, вказує, що з липня 2023 р., отримавши поранення під час військової служби, [PERSON] перебував у м. Вінниця, оскільки потребував подальшого лікування, здійснював догляд за спільною донькою, що і було встановлено зазначеним рішенням суду. Відповідачка додатково вказує на те, що позивач працює у [INFO] , який розташований у м. Вінниця. Тобто, позивач перебуває у м. Вінниця, донька проживає разом із ним, відповідно перебуває під його опікою та повним матеріальним утриманням. Доказів протилежного відповідачкою не надано. Також не заслуговують на увагу суду твердження відповідачки про ухилення позивача від сплати аліментів. Відповідачка звернулася до органу виконавчої служби з метою примусового виконання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 р. у справі № 127/20544/22. У зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження № 70016237. Натомість [PERSON] , перебуваючи у вказаний період на військовій службі, сумлінно дотримувався обов`язків боржника, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», та батька, здійснюючи матеріальне утримання доньки [PERSON] , [INFO] шляхом пересилання грошових коштів на її особисту банківську картку. На даний час відрахування із заробітної плати позивача здійснюються у встановленому законодавством порядку, зокрема і на погашення наявної заборгованості. Відповідачка, у свою чергу, зі скаргами на дії або бездіяльність державного виконавця в адміністративному або судовому порядку не зверталася, докази цього у матеріалах справи відсутні. Відповідачка у відзиві не наводить жодних доказів того, що грошові кошти, стягнуті з позивача в рамках виконавчого провадження № 70016237 були витрачені в інтересах дитини. Позивач також звертає увагу суду на те, що з липня 2023 року донька [PERSON] , [INFO] , проживає з ним, перебуває на повному його утриманні. Натомість, жодної матеріальної допомоги [PERSON] з липня 2023 р. не надає, що викликає сумніви у цільовому використанні аліментів, які були стягнуті з позивача у виконавчому провадженні №70016237. Доказів того, що відповідачка продовжує утримувати та надавати необхідну матеріальну допомогу по догляду за донькою [PERSON] , [INFO] матеріали справи не містять. Позивач вважає, що у даному випадку такою істотною обставиною, яку суд має врахувати при звільненні його, як батька, від сплати заборгованості слугує те, що в період,\~за який\~нараховано борг\~дитина проживала\~разом з\~батьком і\~перебувала на\~його повному\~утриманні, а саме з липня 2023 р. і по теперішній час. Зазначене встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 у справі №127/38202/23. Позивач вважає, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, призначені для задоволення її потреб, а дитина проживає разом із батьком, тому підстав для стягнення аліментів на користь його матері [PERSON] з моменту постійного проживання доньки з батьком відсутні, а обов`язок [PERSON] щодо сплати аліментів на користь [PERSON] є припиненим з 01 липня 2023 року і нарахування за цей період аліментів на утримання доньки, які вона фактично не отримує, як боргу відносно цієї особи є безпідставним, адже власником аліментів є дитина і відповідно до судового рішення дитина проживає з батьком і знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач своїм правом на подання заперечення не скористалася, третя особа своїх пояснень не надала. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що визнається сторонами по справі. Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 13.03.2024\~по справі\~№127/38202/23\~позов [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа\~ Перший\~відділ державної\~виконавчої служби\~у місті\~Вінниці Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ)\~про припинення стягнення аліментів з позивача на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2023 р., до досягнення повноліття. Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2023 р. Виконавчий документ судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2022 р. (справа №127/20544/22) про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , відкликати виконаним станом на 07.12.2023 р. Рішення суду набрало законної сили 25.04.2024 (а.с. 5-6). Як вбачається із змісту вказаного рішення позивач звертаючись із позовом просив припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] і стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з липня 2023. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Куйдан О.І. позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, але дату припинення стягнення аліментів і стягнення аліментів з відповідача на користь позивача змінив на час звернення до суду позивача з позовом. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дмитришина Т.І. зі зміною дати припинення стягнення аліментів і стягнення аліментів на користь позивача позов визнала. Разом з тим, вищевказаним рішенням суду встановлено, що дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком позивачем, в зв`язку з чим позивач 07.12.2023 звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з нього на користь матері відповідача на утриманні дитини і стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання дитини. У межах виконавчого провадження №70016237 при виконанні судового наказу №127/20544/22, виданого 23.09.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] від 19.03.2024 (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів по виконавчому провадженню №70016237 заборгованість [PERSON] за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 станом на 31.12.2023 становить 82226,54 грн (а.с. 27). Крім того, до матеріалів справи позивачем додано копію виписного епікризу №2836 солдата військової служби за призовом [PERSON] про його надходження 05.09.2023 у стаціонар терапевтичного відділення та виписку з нього 22.09.2023, також додано довідку військової частини [NUMBER] №815 від 02.10.2023 видану [PERSON] про його перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні медико-психологічної реабілітації військової частини [NUMBER] з 05.09.2023 по теперішній час, довідку видано 02.10.2023 (а.с. 8-10). Позивачу [PERSON] встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.06.2025, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №692919 від 31.05.2024 (а.с. 11). [PERSON] документований посвідченням серії [NUMBER] від 21.03.2024, що посвідчує його право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 13). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Приписами статті 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При цьому, необхідно зазначити, що дочка сторін [PERSON] у спірний період за який нараховано заборгованість по аліментам досягла тринадцяти років. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Положеннями ст. 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментах. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина». У постанові від 12 червня 2024 року у справі №742/3439/2 Верховний Суд вказав на те, що ураховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, встановивши, що у період із 27 грудня 2021 року до 10 листопада 2022 року дитина проживала разом із батьком, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у зазначений період. Стягнення з [PERSON] аліментів на дитину за умови, що вона проживала з ним та перебувала на його утриманні у вказаний період, суперечить положенням статті 181 СК України, за змістом якої аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Так, з урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати заборгованості за аліментами), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина у період за який утворилася заборгованість за аліментами. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.06.2022 року у справі №596/826/21-ц, від 28.06.2023 року у справі №760/4661/20. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При зверненні до суду з позовом 07.06.2024 позивач вказував, що з липня 2023 року постійно дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним. При цьому як на підтвердження вказаних обставин позивач посилається на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 у справі №127/38202/23, у якому, як він про те зазначає, встановлено обставини перебування дитини [PERSON] на його повному утриманні з липня 2023 року і по теперішній час. Проте суд звертає увагу, що при винесенні вказаного рішенням судом не було встановлено дати з якої дитина [PERSON] почала проживати разом з позивачем, разом з тим вказаним рішенням було вирішено припинити стягнення аліментів з [PERSON] починаючи з 07.12.2023 (дати звернення до суду з позовом). При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує факт постійного проживання позивача разом із донькою з липня 2023 року. Будь-яких інших доказів, що дитина [PERSON] проживала разом із позивачем [PERSON] та перебувала на його утримання з липня 2023 року матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та беззаперечних доказів на підтвердження вказаних у позові обставин щодо фактичного утримання дитини [PERSON] за одночасного існування у нього обов`язку по сплаті аліментів на користь відповідача. На основі повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed