Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Заявник КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської області звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце народження: с.Бірюлька, Кочугського району, Іркутської області, безвісно відсутньою з 04 травня 2020 року. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» є стаціонарним інтернатним закладом, що утворений для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (далі - підопічні). До закладу приймаються громадяни похилого віку та особи з інвалідністю віком старше 18 років із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду. Влаштування до закладу здійснюється згідно з путівкою, виданою структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації особі, яка виявила бажання проживати/перебувати в інтернаті, її опікуну або піклувальнику чи органу опіки та піклування. 19 липня 2005 року Головне Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації видало путівку № 378 на влаштування до інтернату громадянки, [PERSON] , 1954 року народження, яка є інвалідом ІІ групи. Випискою із книги наказів № 202 від 12 серпня 2005 року КЗ «Володимирівський ПНІ» ДОР» [PERSON] була зарахована до закладу на постійне проживання, та 12.08.2005 року поставлена на повне державне утримання. В особовій справі [PERSON] зазначені прямі родичі: брат, [PERSON] , який проживає у російській федерації. 04 травня 2020 року [PERSON] самовільно, без попередження медичного персоналу покинула заклад. Про те куди вона йде і коли повернеться, [PERSON] нікого не повідомила. До теперішнього часу до закладу не повернулась. За період відсутності [PERSON] жодного разу не повідомляла телефоном або в інший спосіб про місце свого перебування. Після встановлення факту самовільного відлучення [PERSON] . адміністрація інтернату намагалась самостійно встановити її місцезнаходження, але безрезультатно. Адміністрація КЗ «Володимирівський ПНІ`ДОР» неодноразово зверталась з листами до керівництва Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області з проханням надати допомогу у встановленні місця знаходження підопічної, [PERSON] , [INFO] , яка відсутня за місцем проживання в зв`язку з самовільним відлученням. Однак, інформацію щодо результатів розшуку заклад не отримав, була надана відповідь 02.06.2022 року про те, що проводяться розшукові дії і все. Листом від 20 березня 2024 року № 97/0/01-24 Заклад звернувся до начальника відділу поліції № 3 Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровський області з клопотанням повідомити, чи значиться [PERSON] , яка проживала у КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР», серед померлих, заарештованих, затриманих осіб, невстановлених трупів громадян, невідомих хворих. Була отримана відповідь вих. № 463/3861 від 25 березня 2024 року про те, що інформація щодо смерті, затримання або перебування серед невідомих хворих осіб, серед осіб невстановлених трупів громадян [PERSON] не значиться. Крім того повідомили, що [PERSON] з 13.05.2020 року перебуває в розшуку (Розшукова справа № 81820002) Таким чином, місцезнаходження підопічної [PERSON] по цей час залишається невідомим. Факт тривалої відсутності підопічної [PERSON] за адресою постійного проживання: [ADDRESS] , підтверджується наказом №83 про рух підопічних за 24.04.2024 року; наказом №84 про рух підопічних за 25.04.2024 року КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР». Визнання безвісно відсутньою підопічної [PERSON] дозволить заявнику прийняти рішення щодо відрахування із КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради». Ухвалою від 31 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Представник заявника КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської області» Кобріна Г.А. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Томаківського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Тронько К.Б., у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні, при цьому зазначив, що рішення про задоволення заявлених вимог по даній справі залишає на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, не з`явився в судове засіданні без поважних причин, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, з огляду на наступне. До матеріалів справи додано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 18.06.2001 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] , [INFO] . Також додано путівку №378, видану 19 липня 2005 року Головним Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, відповідно до якої громадянка [PERSON] , [INFO] , була направлена до Володимирівського психоневрологічного інтернату. Копія довідки серії МСЕ-ДНА-01 №570272 підтверджує, що громадянка [PERSON] , [INFO] , на дату огляду 17.04.2007 року має другу групу інвалідності з 01.06.2007 року, причина інвалідності: загальне захворювання, інвалідність встановлено безстроково, лікування проходить у лікаря психіатра. Згідно листа директора КЗ «Володимирівський ПНІ» ДОР» [PERSON] адресованого начальнику Томаківського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, прохає надати допомогу у розшуку підопічної [PERSON] , [INFO] , яка 04 травня 2020 року самостійно покинула територію інтернату. Довідка від 02.06.2022 року видана т.в.о. начальника Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Марковим О., свідчить про те, що відносно безвісно відсутньої [PERSON] , [INFO] , було заведено розшукову справу в рамках якої проводяться розшукові заходи. Згідно звернення №97/0/01-24 від 20.03.2024 року директор КЗ «Володимирівський ПНІ» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] просить начальника ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надати інформацію, чи значиться [PERSON] , [INFO] , яка проживала у КЗ «Володимирівський ПНІ» ДОР», серед померлих, заарештованих, затриманих осіб, невстановлених трупів громадян та невідомих хворих. 04.05.2020 року [PERSON] , [INFO] , самовільно залишила заклад та по теперішній час невідомо про її місце знаходження. Згідно інформації начальника ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Олександра Маркова за №46.3/3861 від 25.03.2024 року громадянка [PERSON] , [INFO] , з 13.05.2020 року перебуває в розшуку, розшукова справа №81820002. Крім того, дана громадянка по системі «Інформаційний портал Національної поліції України» серед померлих, заарештованих, затриманих осіб, невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. Відповідно до ст.4 ЦПК України\~та\~ст. 20 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Статтею\~5 ЦПК України\~закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдерпроти Сполученого Королівства» (Colder v. theUnitedKingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2\~ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7\~ст.19 ЦПК України\~визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1\~ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 3\~ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені\~розділом IV ЦПК України. В силу п. 3 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Однак, відповідно до\~ст. 43 ЦК України\~фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89\~ЦПК України\~встановлює,\~що\~ суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів\~(ч.1);\~ жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності\~(ч.\~2);\~ суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). У ч. 7 ст. 294 ЦПК України оговорено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Проаналізувавши обставини справи, виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені заявником обставин та мету, з якою їй необхідно визнати особу безвісно відсутньою, суд дійшов наступного висновку. З огляду на викладене та досліджені докази, судом встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , за місцем знаходження у КЗ «Володимирівський ПНІ» ДОР» за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Степанівка вул. Степова 1, відсутня з 04.05.2020 року, відомостей про її місце перебування немає, вжитими заходами, спрямованими на встановлення місцезнаходження останньої, її місце перебування встановити не вдалося. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської області. Визнання громадянки [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою має для заявника юридичне значення, зокрема для відрахування з медичного закладу. Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12 липня 2018\~року визначено, що особою, зниклою безвісти, вважається фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування)». Така правова позиція підтверджена 22 листопада 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 225/882/17. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 760/3112/16-ц. Судді Верховного Суду підкреслюють, що підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої\~статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст. 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, однак і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). З урахуванням вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, беручи до уваги відсутність відомостей про перебування фізичної особи [PERSON] , [INFO] , у місці її останнього перебування, відсутність відомостей про дійсне перебування останньої, сплив більше ніж річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи, про що адміністрація КЗ «Володимирівський ПНІ» ДОР», повідомила у своєму зверненні до правоохоронних органів, та беручи до уваги наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою. Разом з тим, слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.309\~ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцем перебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved