Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Позивач просить суд визнати недійсним шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано 06.01.2023 Радомишльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис №2. Свій позов обґрунтовує тим, що 06.01.2023 її син [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою, однак, на думку позивача, цей шлюб є фіктивним, оскільки укладений її сином без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя. Про те, що [PERSON] не мав наміру створювати сім`ю під час війни він повідомляв, як позивачці, так і рідній сестрі [PERSON] , тітці [PERSON] та сусідці [PERSON] . В період з 07.12.2022 по 11.01.2023 син позивачки проходив навчання та після його закінчення відповідачка скористалась ризиком того, що [PERSON] може загинути на військовій службі та перед його від`їздом на фронт переконала його укласти шлюб. Позивач зазначає, що оспорюваний шлюб надає безпідставне право відповідачці на отримання одноразової грошової допомоги та інших пільг, що є несправедливим. Ухвалою судді від 01.02.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та зазначили, що шлюб між [PERSON] та відповідачкою було укладено фіктивно без наміру створення сім`ї, тому його необхідно визнати недійсним. Позивач в судовому засіданні пояснила, що її син [PERSON] хоча з 2019 року і зустрічався з відповідачкою, яка на той час перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, однак [PERSON] проживав разом з позивачкою, оскільки він та відповідачка не мали власного житла. 01.01.2023 [PERSON] повідомляв позивачці, що не має наміру створювати сім`ю. Її дочка відвозила [PERSON] та відповідачку до РАЦСу, однак свідків під час реєстрації шлюбу між ними не було. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Представник відповідачки зазначила, що [PERSON] та відповідач з 2019 року зустрічались, а в останні роки перед укладенням шлюбу між ними склались фактичні шлюбні відносини, оскільки вони разом проживали. Однак, відповідачка перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, тому вони тривалий час не могли зареєструвати шлюб. В період з 2019 по 2020 рік відповідач та [PERSON] проживали за однією адресою з її матір`ю, а саме по [ADDRESS] , в частині будинку, що належала тітці відповідачки, яку в подальшому відповідачка викупила. Відповідачка разом з матір`ю їздили до [PERSON] на військовий полігон, коли він там проходив навчання. 16.09.2022 шлюб між відповідачкою та [PERSON] було розірвано Малинським районним судом Житомирської області. У січні 2023 року [PERSON] проходив навчання та напередодні свята Різдва, тобто 06.01.2023 отримав від командира відгул, щоб зареєструвати шлюб. На реєстрацію шлюбу відповідачку та [PERSON] возила його сестра разом з хлопцем, які були свідками під час церемонії одруження. Відповідач також пояснила, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] вона була вагітна, однак через три місяці після отримання звістки про загибель [PERSON] вирішила перервати вагітність, оскільки вважала, що самостійно їй буде важко виховувати дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивачка є її матір`ю. З відповідачкою вона має неприязні відносини, оскільки [PERSON] , ще до моменту отримання відомостей про загибель її брата [PERSON] , вирішила перервати вагітність та мала стосунки з іншим чоловіком. Свідку відомо, що її брат [PERSON] з 2019 року проживав з відповідачкою у її тітки. У січні 2023 року на пропозицію відповідачки вона була присутня в якості свідка під час реєстрації шлюбу між [PERSON] та відповідачкою. Після реєстрації шлюбу вони всі разом ввечері зустрілись в кафе, щоб відсвяткувати цю подію. Зі слів [PERSON] їй відомо, що 06 січня 2023 року йому надали відгул для укладення шлюбу, тому шлюб він уклав лише для того, щоб отримати дозвіл у керівництва військової частини на кілька днів приїхати додому. До того ж, відповідачка фактично змусила [PERSON] укласти шлюб, оскільки повідомила йому про вагітність від нього. Свідок [PERSON] зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що він не мав наміру реєструвати шлюб, однак 06.01.2023 уклав шлюб з відповідачкою через вагітність від нього. Зі слів позивачки і [PERSON] свідку відомо, що [PERSON] необхідно було надати керівництву військової частини свідоцтво про укладення шлюбу, оскільки отримав відгул з метою укладення шлюбу. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою відповідачки та їй відомо, що в 2021 році [PERSON] почав зустрічатись з відповідачкою та в подальшому залишався у неї на ночівлю. Про одруження [PERSON] та [PERSON] вона дізналась із соціальної мережі. Свідок [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] , пояснила, що після початку війни часто спілкувалась з племінником по телефону. Під час розмови з ним він їй казав, що не має наміру укладати шлюб допоки буде тривати війна. 07 січня 2023 року вона бачилась та спілкувалась з [PERSON] , який їй розповів про одруження, зазначивши, що так йому було потрібно. Вважає, що ніякого кохання між ним та відповідачкою не було. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою відповідачки пояснила, що [PERSON] зустрічалась з [PERSON] з 2018 року, потім разом проживали у матері відповідачки, а згодом придбали житло і уклали шлюб. За життя [PERSON] повідомляв, що не хоче одружуватись поки не закінчиться війна. Однак, 05.01.2023 їй зателефонувала відповідачка і повідомила, що вона буде одружуватись з [PERSON] . В день укладення шлюбу свідок вітала по телефону [PERSON] та відповідачку. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2019 року [PERSON] проживав з [PERSON] , з якою в нього були гарні відносини. Спочатку вони проживали у частині будинку матері відповідачки, а потім перебралися жити у іншу частину будинку, що належала свідку [PERSON] 07.01.2023 вона побачила у соціальній мережі «Facebook» фото [PERSON] , який на цьому фото тримав у руках свідоцтво про шлюб. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, пояснила, що відповідач і [PERSON] з 2019 року проживали разом з нею, а після початку війни перейшли жити до частини будинку, що належала [PERSON] . 05.01.2023 [PERSON] приїхав додому з навчальної частини для реєстрації шлюбу. Ініціатором укладення шлюбу був [PERSON] . До того ж, звернула увагу на те, що саме [PERSON] наполягав на тому, щоб відповідачка розірвала шлюб з попереднім чоловіком, бо хотів укласти з нею шлюб. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 06.01.2023 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 06.01.2023 Радомишльським відділом ДРАЦС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис за №2. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.01.2023 серія [NUMBER] (а.с. 8). 11.01.2023 солдату [PERSON] було видано сертифікат та свідоцтво до нього, згідно яких у період з 07.12.2022 по 11.01.2023 він навчався за програмою підготовки «Суміщена підготовка командира відділення гол. сержанта взводу (ВОС-100)» та склав випускні іспити (а.с. 21-22). 26.01.2023 до ЄРДР внесено відомості щодо кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме відносно того, що внаслідок збройної агресії рф проти України, в районі м. Соледар Донецької області з 18.01.2023 перестав виходити на зв`язок військовослужбовець ЗСУ 46 ОАлМБр 3-бат. 7 - роти [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Про вказану подію надіслано [PERSON] сповіщення за №48 (а.с. 15). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть від 15.11.2023 [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 1 СК України, визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Частина 2 ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За статтею 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (частина 1 статті 40 СК України). Відповідно до частини 2 статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року у пункті 13 постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України). Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена. Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини 2 статті 41 СК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини 1). Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за різними ознаками (частина 1 та 2 статті 24 Конституції України). Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021року у справі № 333/4510/18). Самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових або інших благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справах № 750/6471/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 591/1860/16-ц). У постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 285/720/16-ц викладено висновок, що окреме проживання подружжя (та/чи непроведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін) самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Водночас, дослідивши в сукупності всі докази по справі, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в суді той факт, що оспорюваний шлюб було укладено без вільної згоди жінки або чоловіка, а також, що цей шлюб є фіктивним. Зокрема, як було встановлено з вищевказаних показань свідків, [PERSON] та [PERSON] до моменту укладення шлюбу протягом тривалого часу проживали разом та фактично підтримували шлюбні стосунки. Свідки [PERSON] і [PERSON] у своїх показаннях зазначили, що приводом для укладення вказаного шлюбу стало повідомлення [PERSON] про свою вагітність. На думку суду, та обставина, що [PERSON] повідомляв свідкам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що не хотів укладати шлюб допоки буде тривати війна, не виключає можливості змінити ним це рішення після того, як він дізнався про вагітність [PERSON] . До того ж, суд звертає увагу на те, що свідки [PERSON] та [PERSON] дізнались про укладення вказаного шлюбу з соціальних мереж, що підтверджує, те що подружжя після реєстрації шлюбу не приховували цей факт, тому суд вважає, що в даному випадку розповсюдження інформації про фіктивний шлюб або про шлюб, який було укладено без згоди чоловіка, було б абсурдно. Факт добровільності укладення шлюбу вбачається і з пояснень свідка [PERSON] , яка вказала, що ввечері після реєстрації шлюбу у кафе відбулось святкування цієї події. Натомість, суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що шлюб [PERSON] уклав лише з метою отримання відгулу за місцем проходження служби, оскільки такі показання спростовуються сукупністю досліджених показань інших свідків. При цьому, суд зважає на те, що останній дійсно міг отримати відгул на службі з метою укладення шлюбу, а не навпаки. Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed