Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу, в якому просить : стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», заборгованість за договором фінансового лізингу № КВ-1188 від 19 травня 2021 року у розмірі 51 006,04 гривень та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 19 травня 2021 року між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» укладено Договір фінансового лізингу №КВ-1188. Свої зобов`язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу, а саме автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, вартість об`єкта лізингу, в т.ч. ПДВ, на дату укладання договору склала: 102 394 грн. 01 коп. Позивач передав у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу №КВ-1188 від 19 травня 2021 року. Відповідач системно не виконував визнаний договором графік сплати платежів, через що ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» із метою захисту своїх інтересів як власника, направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу, шляхом сплати заборгованості в сумі 51 006 грн. 04 коп. на рахунок у строк до 23.59 год. 11 серпня 2022 року. [PERSON] не виконав вимогу зазначену у повідомленні. 13 серпня 2022 року відповідачу засобом поштового зв`язку направлено повідомлення про одностороннє розірвання договору фінансового лізингу із вимогою про повернення об`єкту фінансового лізингу власнику ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» шляхом самостійного доставлення транспортного засобу, граничний строк повернення автомобіля визначено до 17.00 год. 23 серпня 2022 року. Відповідно до комісійного акту № 23-08/22 від 23 серпня 2022 року, що складений о 18.00 год. автомобіль марки SKODA OCTAVIA, номер кузова: [NUMBER] , 2007 року випуску не повернуто власнику ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», як об`єкт фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № КВ-1188 від 19 травня 2021 року, що змушує позивача звернутись до суду. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29 червня 2023 року позовну заяву ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до [PERSON] , про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу, прийнято до розглядута відкрито провадження, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 червня 2024 року вирішено перейти від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19 червня 2024 року закрито підготовче засідання за позовною заявою ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до [PERSON] , про стягнення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача Лисенко Д.В. в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про день та час розгляду шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 19 травня 2021 року між ТОВ « АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №КВ-1 188, за умовами якого лізингодавець зобов`язався набути у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування з правом викупу бувший у використанні автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, VIN: [NUMBER] , вартістю 102 394,01 гривна. Пунктом 5 договору фінансового лізингу сторони погодили строк лізингу - 12 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Крім того, відповідно до п.8.1 договору фінансового лізингу сторони погодили, що загальна сума лізингових платежів становить 147 069,97 гривень. Згідно з п.1.1. загальних умов договору (додаток №1 до договору) лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу транспортний засіб (далі - «предмет лізингу»), найменування, марка: модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у договорі, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу тa сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Відповідно до п.2.1 загальних умов договору всі платежі за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати, відповідно до графіка платежів. Лізингоодержувач зобов`язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлених рахунків лізингодавцем. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем на e-mail лізингоодержувача чи через інші інформаційні носії. Пунктом 8.1 загальних умов передбачено, що дія договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством. Відповідно до п.8.2. загальних умов лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовигися від договору) та вилучити предмет лізингу у наступних випадках: - лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший татіх, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу; - лізингоодержувач порушує умови договору, зокрема п.п.4.1. - 4.9. загальних умов договору, а також умови договорів страхування предмета лізингу; - вартість предмета лізингу в результаті діяльності чи бездіяльності лізингоодержувача стала меншою, ніж сума непогашених лізингових платежів за цим Договором; - лізингоодержувач протягом терміну дії даного договору порушує умови будь-яких інших договорів, укладених між сторонами, як пов`язаних, так і непов`язаних з цим договором, та/або у випадку порушення умов будь-яких договорів, що укладені лізингодавцем з будь-якими особами, пов`язаними з лізингоодержувачем; - у випадку смерті фізичної особи лізингоодержувача або прийнятого рішення про арешт чи конфіскацію Предмета лізингу. 20 травня 2021 року сторонами був підписаний акт прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу №КВ-1 188 від 19 травня 2021 року, відповідно до якого відповідач отримав автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, VIN: [NUMBER] , з комплектом державних номерних знаків, ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вартість предмета лізингу на дату укладання договору складає 102 394,01 гривень. Позивач, звернувшись до суду із позовом зазначає, що свої зобов`язання за договором фінансового лізингу №КВ- 1 188 від 19 травня 2021 року виконав в повному обсязі, а [PERSON] , в свою чергу, порушив умови договору. 01 серпня 2022 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» засобом поштового зв`язку направив відповідачу повідомлення про усунення порушення за Договорм фінансового лізингу та запропоновано у строк до 23:59 11 серпня 2022 року погасити прострочену заборгованість , розмір якої визначено у графіку платежів за Договором , шляхом оплати на розрахунковий рахунок лізингодавця. 13 серпня 2022 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» засобом поштового зв`язку направив відповідачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкта фінансового лізингу. Лізингодавець вимагав повернути автомобіль SKODA OCTAVIA, 1 598 см. куб./газ/бензин/МТ , ТМВСА41Z37B153, Хетчбек,бежевий, 2007 року випуску , його власнику, шляхом самостійного доставлення транспортного засобу на адресу знаходження лізингодавця, граничний строк повернення автомобіля визначено до 17:00 год. 23 серпня 2022 року. Згідно змісту пункту 8.4 Загальних умов договору фінансового лізингу у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення повідомлення лізингоодержувач не усуне визначені в повідомлені порушення або не викупить предмет лізингу, лізингодавець направляє на адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від договору та дати і місця повернення предмета лізингу лізингодавцю. Відповідно до пункту 8.4.1. загальних умов договору, у випадку передбаченому пунктом 8.2 загальних умов договору, договір вважається розірваним (припиненим) на десятий календарний день з дня надіслання відповідного письмового повідомлення лізингодавцем на адресу лізингоодержувача. Пунктом 8.8 загальних умов договору фінансового лізингу у разі розірвання (припинення) договору з підстав визначених цим договором, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у справному стані з усіма його складовими частинами, обладнанням та документами, у тому числі отриманим згідно з актом прийому-передачі. Стан в якому предмет лізингу повертається (вилучається), фіксується в акті повернення (вилучення) предмета лізингу, враховуючи умови нормального зносу. У випадку неповернення лізингоодержувачем предмета лізингу на вимогу лізингодавця при відмові від договору за ініціативою лізингодавця, в строки зазначені у відповідному повідомленні, лізингодавець має право вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу. Згідно з п.6.7. загальних умов договору будь-які збитки, завдані невиконанням, договору, неналежним виконанням стороною своїх зобов`язань за умовами договору, підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Відшкодування збитків не звільняє сторону від виконання умов договору, в тому числі, але не обмежуючись, не звільняє від сплати штрафних санкцій за загальними умовами договору. Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за період з 19 травня 2021 року по 03 травня 2023 року між ТОВ « АВЕНТУС ЛІЗИНГ» і договором ДФЛ №КВ-1 188 від 19 травня 2021 року, останній платіж відповідач здійснив 26 січня 2022 року в сумі 11 838 гривень 51 копійка та станом на 03 травня 2023 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем у сумі 51 006 гривень 04 копійки. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами Пунктом 3 ч.2 ст.21 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Згідно з п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 684 гривні, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач наведені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів належного виконання умов договору фінансового лізингу не надав, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу №КВ-1 188 від 19 травня 2021 року в розмірі 51 006 гривень 04 копійки.

Outcome: approved