Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, де заінтересованими особами зазначено [PERSON] та\~ [INFO] , та просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання нею її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що з 21.10.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2018. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Більше двох років їй невідоме місцезнаходження її колишнього чоловіка, матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає. Наразі вона самостійно виховує сина та він повністю перебуває на її утриманні. Враховуючи вищезазначені обставини, вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2024 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. У судове засідання сторони у справі на з`явились. Заявник звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Начальник [INFO] [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника ТЦК, покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. За нормою статті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, факт перебування фізичної особи на утриманні. Також частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , його матір`ю [PERSON] необхідно заявнику для вирішення питання щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та надала про це відповідні докази. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.10.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2018 у справі №211/5678/18 (а.с. 6 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 7 копія рішення). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 копія свідоцтва). Заявником надано доказ того, що малолітній син зареєстрований разом з нею та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9 копія довідки, а.с. 10 копія акту, а.с. 12, 13 - витяги). Натомість батько дитини [PERSON] , життям сина не цікавиться, до навчального закладу не з`являється, батьківські збори не відвідує, телефонного зв`язку з класним керівником не має, вихованням дитини займається матір [PERSON] (а.с. 11 копія характеристики). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані заявником та досліджені судом докази в їх сукупності надають підстави для висновку про те, що [PERSON] самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені заявником вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved