Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, що складає 115 486,16 грн. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 21 червня 2021 року в ЖК «Акварелі-2», поруч з буд.22/27 по вул. Першотравнева, м. Вишневе Київської області стався вибух та пожежа трансформаторної підстанції ЗТП № 2836, яка належить ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі по тексту Відповідач). Внаслідок загоряння трансформаторної пастанції ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» пошкоджено транспортний засіб Хюндай д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (далі по тексту Позивач). Актом про пожежу від 21.06.2021 року встановлено причину пожежі - коротке замикання електромережі. Фактів впливу сторонніх осіб на трансформаторну підстанцію актом про пожежу не встановлено. В результаті пожежі на трансформаторній підстанції пошкоджено майно, яке належить позивачу - Хюндай д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до висновків автотоварознавчої експертизи (вих № 18221 від 09.07.2021 року) сума матеріальних збитків, завданих майну позивача - шляхом пошкодження транспортного засобу Хюндай д.н.з. [NUMBER] внаслідок загоряння трансформатоної будки складає 115 486 (сто п?ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 16 коп. 23.07.2021 року до відповідача направлено вимогу з проханням виплатити грошову компенсацію матеріальних збитків, однак відповідач повідомив, що не збирається компенсувати заподіяну матеріальну шкоду. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок пожежі у розмірі в розмірі 115 486,16 грн, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. та судовий збір у розмірі 1 154,86 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника Державного бюро розслідувань у м. Києві, зі змісту якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підлягають задоволенню. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21 червня 2021 року в ЖК «Акварелі-2», поруч з буд. 22/27 по вул. Першотравнева, м. Вишневе Київської області стався вибух та пожежа трансформаторної підстанції ЗТП № 2836, яка належить ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі по тексту Відповідач). Позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок загоряння трансформаторної пастанції ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» пошкоджено транспортний засіб Хюндай д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (далі по тексту Позивач). Актом про пожежу від 21.06.2021 року встановлено причину пожежі - коротке замикання електромережі. Фактів впливу сторонніх осіб на трансформаторну підстанцію актом про пожежу не встановлено. Відповідно до висновків автотоварознавчої експертизи (вих № 18221 від 09.07.2021 року) сума матеріальних збитків, завданих майну позивача - шляхом пошкодження транспортного засобу Хюндай д.н.з. [NUMBER] складає 115 486 (сто п?ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 16 коп. Щодо позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У позовній заяві Позивачем зазначено, що 21 червня 2021 року в ЖК «Акварелі-2» буд. 22/27 по вул. Першотравнева, м. Вишневе Київської області стався вибух та пожежа трансформаторної підстанції ЗТП № 2836, яка належить ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її Відповідно до ст. 36 Закону України «Про пожежну безпеку», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з порушенням ними протипожежних вимог, відповідно до чинного законодавства. З огляду на викладене вище, обов`язок відшкодувати збитки завдані пожежею, покладається на громадян, якщо ці збитки завдані у зв`язку з порушенням ними протипожежних вимог, відповідно до чинного законодавства. Актом про пожежу, складеним комісією ГУ ДСНС України, від 21.06.2021 року (далі - Акт про пожежу) визначено адресу виникнення пожежі, дату та час її виявлення, час ліквідації, перелік пошкодженого майна внаслідок пожежі тощо. Ймовірною причиною пожежі, згідно із Актом про пожежу, є коротке замикання електромережі. Відповідно до Акту про пожежу в результаті пожежі пошкоджено трансформаторну підстанцію. Однак, комісією ГУ ДСНС, при складенні Акту про пожежу, не було зазначено в переліку пошкодженого внаслідок пожежі майна транспортний засіб «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] . У позовній заяві Позивач посилається на Довідку Бучанського РУП ГУНП в Київській області. Відповідною довідкою визначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що в даній події вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в цивільному позові до суду відповідно до компетенції. Довідкою Бучанського РУП ГУНП в Київській області не встановлено, що пошкодження транспортного засобу «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] було здійснено в результаті пожежі та вибуху на ЗТП № 2836. Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними твердження Позивача про те, що транспортний засіб «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено в результаті пожежі та вибуху на ЗТП № 2836, оскільки даний факт не встановлено комісією ГУ ДСНС України, відповідні дані не зафіксовані в Акті про пожежу та Позивачем не надано належних доказів щодо пошкодження даного транспортного засобу внаслідок пожежі на ЗТП № 2836. Окремо сул звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил охорони електричних мереж» від 27 грудня 2022 року № 1455 фізичним особам/фізичним особам - підприємцям та юридичним особам, у тому числі власникам і користувачам земельних ділянок, у межах охоронних зон електричних мереж (повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв), забороняється виконувати земляні, будівельні та інші роботи, що можуть призвести до порушення безаварійного функціонування об?єктів передачі електричної енергії, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, в тому числі: - перебувати стороннім особам на території і в приміщеннях трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв, відчиняти двері і люки таких споруд, здійснювати самовільне переключення електричних апаратів та підключення до електричних мереж; - накидати на струмопровідні частини об?єктів передачі електричної енергії і наближати до них сторонні предмети, підніматися на опори повітряних ліній електропередачі, електрообладнання трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв, демонтувати їх елементи. Згідно із пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил охорони електричних мереж» від 27 грудня 2022 року № 1455 охоронні зони електричних мереж встановлюються за периметром трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, на відстань 3 метри від огорожі, краю Фундаменту неогородженої споруди або стояків щоглової підстанції. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Принцип змагальності судового провадження охоплює собою, крім можливості подавати власні докази, також право особи на ефективну участь, а саме знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість подавати свої заперечення та зауваження щодо них. Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, водночас обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи вище викладене, позивачем, всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що відповідачами була завдана матеріальна шкода позивачу, отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд дійшов до наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, та

Outcome: dismissed