Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

У червні 2024 року АТ «ПРАВЕКС БАНК», від імені якого діє представник [PERSON] , звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 14 грудня 2015 року [PERSON] уклав з АТ «ПРАВЕКСБАНК» Анкету-заяву про відкриття та обслуговування карткового рахунку № [NUMBER] , за умовами якої Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20 лютого 2024 року заборгованість за Кредитним договором у розмірі 13304,28 грн, з яких 13304,28 грн - заборгованість по основній сумі кредиту. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору, 28.03.2024 представником позивача на адресу відповідача було направлено Досудову вимогу від 28.03.2024 Вих. № 027T018964640/24/1, в якій позивач вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Договору та погасити заборгованість в розмірі 13304,28 грн. Однак дана вимога у визначені позивачем строки не виконана, заборгованість за Договором не погашена. Станом на дату подання даної позовної заяви відповіді від відповідача не отримано, заборгованість за Договором не сплачено. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Позивача Акціонерного товариства «ПРАВЕКСБАНК», код ЄДРПОУ 14360920, заборгованість за кредитним договором № 027T018964640 в загальному розмірі 13304,28 грн; витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. У відзиві на позовну заяву [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої заперечення проти позову сторона відповідача обґрунтувала тим, що позивачем у якості доказу укладення Кредитного договору було долучено Анкету-заяву №S957684 від 27.11.2017 року про відкриття та обслуговування картрахунку фізичної особи № 027Т018964640. При цьому, у позові АТ «ПРАВЕКС БАНК» поданому через підсистему «Електронний суд» дата підписання Анкети-заяви стоїть 14.12.2015 року та не зазначено номеру цієї Анкети-заяви, а долучено як доказ копію Анкети-заяви №S957684 підписаної 27.11.2017 року. Як вказано у Анкеті-заяві №№S957684, вона є невід`ємною частиною Договору комплексного обслуговування фізичної особи №003603106 від 14.12.2015 року, а не Договору комплексного обслуговування фізичної особи № 027Т018964640 від 14.12.2015 року, як зазначається позивачем у позові. Проте, ні позивачем, ні його представником не надано суду копії Договору комплексного банківського обслуговування №003603106 від 14.12.2015 року та додатків до нього у випадку внесення відповідних змін після його укладення. А з наданих позивачем суду документів неможливо встановити, чи вносилися у цей Договір Банком зміни після 14 грудня 2015 року та чи було ознайомлено належним чином відповідача про такі зміни у послугах, що надавалися Банком або чи вносилися такі зміни у банківські тарифи. Крім того, в матеріалах справи відсутній Графік погашення кредиту, з яким мало бути ознайомлено під розпис відповідача, та на який як на підставу позову посилається позивач. Крім того відповідач зазначає, що позивачем не долучено до позовної заяви кредитного договору з відповідачем, на який як на підставу позовних вимог посилається позивача, водночас, відповідач зазначає, що він з позивачем кредитні договори ніколи не укладав. Зазначені в Анкеті-заяві від 27.11.2017 року балансовий рахунок №262550001 та картковий рахунок № [NUMBER] , для обслуговування якого відповідачу було видано картку Platinum Visa, був дебетовим і ніяких кредитних коштів від АТ «ПРАВЕКС БАНК» відповідач не отримував Таким чином, на переконання відповідача, позивачем не доведено належним чином факт отримання відповідачем кредитних коштів. У наданій представником позивача Виписці з рахунка приватного клієнта № 037354-2024/0806 «Розрахунковий період з 14.12.2015 року по 23.07.2024 року» зазначено номер основного рахунку [NUMBER] , додатковий рахунок відсутній. Проте, зазначений рахунок («2625») не може бути кредитним апріорі відповідно до п. 5 Постанови НБУ № 89 від 11.09.2017 року. Номер основного рахунку: №26259000037354 вказаний у Виписці не збігається із номерами рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] , зазначених в Анкеті-заяві від 27.11.2017 року. З Виписки в розділі «Фінансові трансакції за рахунком» перелічено всі транзакції, які здійснювалися у період з 13.01.2016 року по 31.10.2017 року, до яких входили придбання послуг та товарів і зняття готівки з карткового рахунку. В розділі «Внутрішньобанківські операції за рахунком» у період з 11.01.2016 року по 21.11.2018 року на картковий рахунок надходили грошові кошти в сумах 10000,00 грн. (від 11.01.2016), 32100,00 грн. (від 11.02.2016); 19960,00 грн. (від 10.06.2016); 165769,00 грн. (від 07.06.2017). Крім того, за цим рахунком проводилися такі банківські операції: нарахування прибутку на залишок рахунку; прибутковий податок; нарахування відсотків на залишок основного СКР (спеціальний картковий рахунок); утримання податку з відсотків на залишок основного СКР; утримання військового збору з відсотків на залишок основного СКР; виплата нарахованих відсотків на залишок основного СКР; нарахування відсотків на залишок основного СКР; погашення комісій за РКО (розрахунково-касові операції) з СКР. Відповідач звернув увагу суду, що позивачем у якості належного та допустимого доказу не надано суду Правила користування клубною карткою Priority Pass, заборгованість за яку в сумі 13542,29 грн йому було нараховано 25.10.2018 року. При цьому вказані Правила є невід`ємною частиною Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Також відсутні докази того, що відповідача під розпис із такими правилами було ознайомлено. З відомостей на сайті позивача www.pravex.com.ua вбачається, що остання внутрішньобанківська операція по рахунку № [NUMBER] була здійснена 21.11.2018 року і включала в себе перенесення комісій за РКО з СКР на прострочення в сумі 13304,28 грн. Оскільки сума заборгованості за Кредитним договором №027Т018964640 в розмірі 13304,28 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, співпадає з розміром комісій за розрахунково-касові операції зі спеціального карткового рахунку в сумі 13304,28 грн, тому відповідач вважає, що позивач ймовірно просить суд стягнути з відповідача саме комісію за розрахунково-касові операції зі спеціального карткового рахунку в сумі 13304,28 грн, проте інформація, яка міститься у Виписці по рахунку поданої до суду 16.08.2024 року, не збігається з даними виписки по рахункам відповідача [PERSON] зробленої онлайн за допомогою системи online.pravex.ua, з якої вбачається, що за період з 01.08.2014 року по 15.08.2024 року за картковим рахунком № [NUMBER] останній платіж було проведено 08.06.2017 року, будь-якої іншої інформації, на кшталт, внутрішньобанківських операцій позивача за 2016-2018 роки, онлайн виписка АТ «ПРАВЕКС БАНК», у якій мала би відображатися заборгованість за перенесення комісій за РКО з СКР на прострочення в сумі 13304,28 грн, не містить. Відповідач зазначив, що з матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, не надано Банком і кредитного договору, в якому мало бути зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що начебто надавалися [PERSON] , та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Тому, оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Кредитного договору, не надав також і Паспорту споживчого кредиту, який мав би бути підписаний відповідачем, то вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ст.9, ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, позивачем не надано інших доказів, які б підтверджували, що банком дійсно списувалися грошові кошти з платіжної картки емітованої АТ «ПРАВЕКС БАНК» саме для [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, як це визначено позивачем у позовній заяві, у розмірі 13304,28 грн, відповідач зазначив, що він будь-якого кредиту від АТ «ПРАВЕКС БАНК» не отримував , як і не укладав із позивачем будь-якого кредитного договору і доказами наданими позивачем суду, це не спростовується. Відповідач вважає, що АТ «ПРАВЕКС БАНК» не надало суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме подана до позовної заяви Анкета-заява від 27.11.2017 року є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ті умови Кредитного договору, на які посилається позивач у позові, відповідач мав на увазі, підписуючи Анкету-заяву 27.11.2017 року. Таким чином, позивачем не доведено тієї обставини, що відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати тіла кредиту, відсотків, комісій, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, які зазначені у Кредитному договорі від 14.12.2015 року. Єдина заборгованість, яку було нараховано позивачем 21.11.2018 року, включала в себе перенесення комісій за РКО з СКР на прострочення в сумі 13304,28 грн, однак з огляду на викладене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови кредитного договору, в тому числі, ціну договору, яка встановлена у вигляді відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату кредиту, а саме: комісії (розрахункове-касове обслуговування) за користування кредитними коштами. Також відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки комісію за РКО було нараховано банком 21.11.2018 року, а відтак граничний строк звернення позивача до суду за захистом своїх прав сплив 21.11.2021 року. Крім того відповідач зазначив, що текст позовної заяви, поданий через підсистему «Електронний суд» представником позивача, відрізняється від позовної заяви, копію якої отримав Відповідач за допомогою поштового зв`язку. При цьому у поштовому конверті, окрім позовної заяви підписаної за допомогою факсиміле представника АТ «ПРАВЕКС БАНКА» Лигіна В.В. будь-яких інших документів, а саме додатків про які зазначалося у позові не було, як і опису-вкладення. Досудова вимога №027Т018964640/24/1 від 28.03.2024 року, про яку згадується у позові АТ «ПРАВЕКС БАНКА», взагалі була направлена у поштовому конверті, де адресатом відправника зазначений ТОВ «Укрколект», хоча відомостей про те, що ТОВ «Укрколект» наділене повноваженнями вести досудові перемовини та надсилати досудову вимогу про сплату неіснуючого боргу від імені АТ «ПРАВЕКС БАНК» до позовної заяви не долучено. Крім того, відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 8000,00 грн (без урахування участі в судових засіданнях та подання заяв, клопотань). У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що у посилання відповідача на пропуск строків позовної давності є безпідставними, оскільки строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), з 12.03.2021 до 30.06.2023. Стосовно посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано первинних документів - меморіальних ордерів, то позивачем було надано Виписку банку, яка є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. У запереченні на відповідь відповідач зазначив, що позивачем не надано заявки відповідача на видачу кредиту та відкриття саме кредитного карткового рахунку із зазначенням відповідного номеру в 16 цифр, яка має бути датована 14.12.2015 року. В свою чергу позивач зазначає, що між сторонами було укладено саме Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати відповідачеві кредит і в обґрунтування своїх позовних вимог позивач також посилається на положення саме Кредитного договору, не надаючи при цьому судові такого Договору. Таким чином, з урахуванням вище викладеного, сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором щодо відкриття карткового рахунку з кредитним лімітом, надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач вкотре наголосив, що картковий рахунок, який було йому відкрито позивачем є дебетовим. Щодо долученої позивачем до відповіді на відзив Виписки з рахунка приватного клієнта №037354-2024/0806 відповідач наголосив, що вона сформована 06.08.2024 року є належним первинним документом щодо заборгованості за кредитним договором, однак є неналежним доказом у цій справі, оскільки у ній зазначений номер основного рахунку: №26259000037354, тоді як в Анкеті-заяві від 27.11.2017 року зазначені номери рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] . Оскільки між наданою позивачем випискою та іншими документами немає зв`язку, тому вона не є достатнім доказом укладення Кредитного договору між сторонами у даній справі, видачі кредитних коштів та обґрунтованості наданого розрахунку заборгованості. Крім того відповідач зазначив, що у розрахунку заборгованості, поданому 30.08.2024 року, позивач визначив прострочене тіло кредиту у вигляді простроченої комісії РКО. З цього слідує, що між сторонами укладався Кредитний договір предметом якого (тіло кредитом) були щомісячні комісії Банку, про що також свідчить інформація, викладена у Розрахунку заборгованості поданої 30.08.2024 року. Таким чином, позивачем не доведено наданими суду первинними документами наявності у відповідача заборгованості за Кредитним договором перед позивачем в сумі 13304,28 грн. В судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву. Крім того представник відповідача зазначила, що відповідачем під час розгляду справи були понесені витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим докази щодо розміру витрат на таку допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті спору. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2017 року [PERSON] підписав Анкету-заяву №S957684 про відкриття та обслуговування карткового рахунку № [NUMBER] , на підставі якої уповноважений представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» надав дозвіл на відкриття [PERSON] . балансового рахунку № [NUMBER] , карткового раухнку № [NUMBER] . Відповідно до Анкети-заяви №S957684 [PERSON] взяв на себе відповідальність за держателів додаткових карт та зобов`язався повідомляти про всі зміни стосовно інформації вказаної вище (прізвище, ім`я, по-батькові; РНОКПП; адреса місця постійного проживання/реєстрації; серія та номер паспорту, ким і коли виданий; засоби зв`язку, а саме мобільний телефон, електронна пошта; громадянство; резидентність; відомості про держателів додаткових карт). Відповідно до змісту Анкети-заяви, вона є невід`ємною частиною Договору комплексного обслуговування фізичної особи №003603106 від 14.12.2015 року. Згідно Випискою з рахунка приватного клієнта №037354-2024/0806, сформованої АТ «ПРАВЕКС БАНК» 06.08.2024, за розрахунковий період з 14.12.2015 року по 23.07.2024 року за основним рахунком № [NUMBER] , відкритому на одержувача - [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі 13304,28 грн, з яких прострочена комісія РКО 13304,28 грн. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі статтею 6, ч.1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 1, 2 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України). Частинами першою, другою статті 1069 ЦК України визначено, що у разі, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором . Системний аналіз цитованих норм свідчить про те, що у разі погодження сторонами договору банківського рахунку (ст. 1066, 1067 ЦК України), можливості здійснення банком платежів з рахунку клієнта за відсутності грошових коштів на рахунку клієнта (кредитування рахунку), укладений між сторонами договір є змішаним договором (ч. 2 ст. 628 ЦК України), правове регулювання якого здійснюється згідно з нормами Глави 72 «Банківський рахунок» та Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. У справі, що розглядається встановлено, що на підставі Анкети-заяви № S957684 між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, тобто договір банківського рахунку, передбачений ст. 1066 ЦК України. Проте, у Анкеті-заяві № S957684 сторони не передбачили можливість кредитування рахунку клієнта у разі відсутності грошових коштів на рахунку клієнта, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що між сторонами укладено змішаний договір. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються виключно нормами Глави 71 ЦК України, а не Глави 72 ЦК України, як це у позовній заяві зазначає позивач. За таких обставин, безпідставними є посилання АТ «ПРАВЕКС БАНК» у позовній заяві на те, що сторони уклали кредитний договір, оскільки матеріали справи доказів того, що між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту, як то зазначено позивачем у позовній заяві. Долучена до позовної заяви Анкета-заява № S957684 не є кредитним договором в розумінні ст. 1054 ЦК України, оскільки не містить істотних умов кредитного договору щодо розміру та порядку надання кредиту, строк дії договору, ціни договору (розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом). Крім того, підтвердженням того, що між сторонами не було укладено кредитного договору є та обставинами, що в матеріалах справи відсутні докази надання АТ «ПРАВЕКС БАНК» [PERSON] грошових коштів у кредит. Ненадання кредитних коштів відповідачу підтверджується також виписками з банківських рахунків відповідача, в яких відсутні відомості про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів від АТ «ПРАВЕКС БАНК». Решта долучених позивачем до матеріалів справи доказів, а саме виписка № 037354-2024/0806, Договір комплексного банківського обслуговування №003603106, також не містять відомостей щодо погодження сторонами істотних умов кредитного договору, укладання між сторонами кредитного договору на умовах, зазначених позивачем у якості підстави позову, надання відповідачу кредитних грошей, наявності у відповідача заборгованості саме за кредитним договором, а відтак не свідчать про існування між сторонами правовідносин, які регулюються Главою 71 ЦК України, Визначена позивачем у позовній заяві сума заборгованості відповідача за розрахунково-касового обслуговування у розмірі 13304,28 грн, підтверджена виписками з банківських рахунків відповідача не є заборгованістю за кредитним договором, а є платою за виконання банком операцій за рахунком клієнта, тобто складає зміст інших правовідносин, відмінних від кредитних (глава 71 ЦК України), а саме договору банківського рахунку, правове регулювання яких здійснюється відповідно до Глава 72 ЦК України. Одним з принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 3 статті 49 ЦПК України позивача наділено правом змінити предмет або підстави позову до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Тобто, процесуальний закон в цих та інших нормах (зокрема статті 186, 255, 256 ЦПК України) окрім предмету спору виділяє також підстави позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстава позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13304,28 грн. Як підставу цього позову, позивач посилався на укладення між сторонами кредитного договору, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту, проте свої зобов`язання не виконав у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Таким чином, позивач, користуючись своїм процесуальним правом, на власний розсуд визначив предмет та підстави позову, а саме стягнення заборгованості на підставі порушення відповідачем умов саме кредитного договору. Тобто, позивач, звертаючись до суду за захистом своїх майнових прав з цим позовом, визначив зміст спірних правовідносин як кредитних, правове регулювання яких здійснюється на підставі глави 71 ЦК України, і саме на положення глави 71 ЦК України позивач посилається як на правову підставу для захисту майнових прав. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed