Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

У січні 2024 року ТОВ « Споживчий центр» через підсистему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 02.03.2020-100000985 від 02.03.2020 року в розмірі 9360,00 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Позов мотивований тим, що 02.03.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 02.03.2020-100000985, за умовами якого відповідачу надано на умовах строковості, платності і поворотності кредит у розмірі 6000,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( пункти 1.1, 2.1, 2.3). Кредитний договір (оферти) № 02.03.2020-100000985 від 02.03.2020 року переоформлено шляхом укладення 30.03.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору (оферти) №30.03.2020-010001740 шляхом підписання заявки, що є невідєсною частиною цього договору. Проценти за умовою «Короткий кредит»: 1680,00 грн, що становить 28 % в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Проценти за умовою «Довгий кредит» 3360 грн., що становить 56% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Графік платежів за умовою «Короткий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 1680,00 грн. сплачуються до 13.04.2020 включно. Графік платежів за умовою «Довгий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 3360,00 грн. сплачуються до 27.04.2020 включно. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у з`язку з чим, станом на 03.01.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 9360 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, та по процентам в розмірі 3360 грн. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. Також в позовній заяві міститься прохання позивача про розгляд справи за відсутністю його представника. Ухвалою суду від 10.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено в порядку загального позовного провадження. До суду 01.04.2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від відповідача [PERSON] про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності. Відповідач, не оспорюючи обставин та умов укладення між ним та ТОВ « Споживчий центр» кредитного договору (оферти) № 02.03.2020-100000985 від 02.03.2020 року, який подалі переоформлено шляхом укладення 30.03.2020 договору (оферти) №30.03.2020-010001740, зазначає, що позивачем пропущені строки повернення ним(боржником) кредиту. Графік платежів за умовою «Короткий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 1680,00 грн. сплачуються до 13.04.2020 включно. Графік платежів за умовою «Довгий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 3360,00 грн. сплачуються до 27.04.2020 включно. Вказане означає, що відповіднодо норм ст.ст. 257,258 ЦК України при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку із чим починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином строк позовної давності сплинув 27 квітня 2023 року, проте позивач звернувся до суду 08 січня 2024 року. На підставі вимог ч.3 ст. 267 ЦК України відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ « Споживчий центр» у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Заяви про розгляд справи за його відсутності, відповідач до суду не надав. Ухвалою суду від 05.04.2024 закрито підготовче засідання у справі, розгляд якої призначено по суті. Учасники справив судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення. Перевіривши надані учасниками справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ст. ст. 15,16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Приписами ст. ст. 610, 611 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Судом встановлено, що що 02.03.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 02.03.2020-100000985, за умовами якого відповідачу надано на умовах строковості, платності і поворотності кредит у розмірі 6000,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір (оферти) № 02.03.2020-100000985 від 02.03.2020 року переоформлено шляхом укладення 30.03.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору (оферти) №30.03.2020-010001740 шляхом підписання заявки одноразовим ідентифікатором V5111, що є невідєсною частиною цього договору. Відповідно до п. 1.1 договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даним договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.3 договору, протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на таких умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; вид кредиту: фінансовий кредит; термін повернення кредиту: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк користування кредитом: встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти); встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою відповідач ознайомився 30.03.2020, визначено, що кредит надається в сумі 6000,00 грн, строк користування кредитом за умовою «Короткий кредит» - 14 календарних днів з дати отримання; строк користування кредитом за умовою «Довгий кредит» - 28 календарних днів з дати отримання. Проценти за умовою «Короткий кредит»: 1680,00 грн, що становить 28 % в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Проценти за умовою «Довгий кредит» 3360 грн., що становить 56% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Графік платежів за умовою «Короткий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 1680,00 грн. сплачуються до 13.04.2020 включно. Графік платежів за умовою «Довгий кредит»: сума кредиту 6000,00 грн. та проценти 3360,00 грн. сплачуються до 27.04.2020 включно. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 201701964 від 02.03.2020 10:11 ЕЕТ, з якої вбачається, що 02.03.2020 ТОВ «Споживчий центр» на платіжну карту [NUMBER] Master Card перераховано кошти в сумі 6000,00 грн., призначення: 02.03.2020-100000985. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №30.03.2020-010001740 від 30.03.2020 складає 9360 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, та по процентам в розмірі 3360 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 30.03.2020 р. по 24 червня 2020 р., що підтверджується даними картки субконто по вказаному кредитному договору. Всупереч умов договору відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за його користування. Зазначені обставини не спростовані відповідачем. Відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02. 2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Станом на дату подачі позовної заяви до суду, тобто на 08.01.2024 року, в Україні діяв воєнний стан. Строк позовної давності не закінчився й до дня введення воєнного стану, тому твердження відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставним, оскільки перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупинявся та й надалі зупинений на строк дії такого стану. Відтак, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів та процентів не повернув, тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 9360 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 6000,00 грн, та по процентам 3360 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог ТОВ «Споживчий центр», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений останнім судовий збір сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved