Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень встановити факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Вимоги обґрунтовує\~тим,\~що вона\~народилась в\~місті Шевченко,\~Мангишлакської області,\~Республіка Казахстан.\~В 1979\~році з\~батьками переїхала\~на постійне\~місце проживання\~у місто\~Кузнецовськ (нині-Вараш)\~Рівненської області,\~де мешкала\~до 23\~серпня 1991\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Після закінчення\~школи,\~у 1991\~році вступила\~до Державної\~академії легкої\~промисловості України,\~правонаступником якого\~є Київський\~національний університет\~технологій та\~дизайну,\~за спеціальністю\~«Технологія тканин\~та трикотажу».\~У зв`язку\~з навчанням\~ [PERSON] \~з 24\~серпня 1991\~року змінила\~реєстрацію місця\~проживання у\~м.Кузнецовськ\~(нині\~-\~м.Вараш)\~Рівненської області,\~переїхавши на\~проживання у\~гуртожиток м.Києва\~за місцезнаходженням\~навчального закладу,\~де проживала\~до 02\~жовтня 1995\~року.\~Звернувшись з\~заявою до\~Вараського відділу\~Управління Державної\~міграційної служби\~України в\~Рівненської області\~щодо оформлення\~паспорту громадянина\~України,\~отримала відмову\~з посиланням\~на відсутність\~підтвердження належності\~до громадянства\~України. Тому вона звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, з метою оформлення паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що з 03.08.1979 до 23.08.1991 року постійно проживала та була зареєстрована у м. Вараш, на той час м. Кузнецовськ. Спочатку ходила в дитячий садок № 1, а потім пішла до Школи № [NUMBER] , у якій навчалась з 1981 до 1991 року. У зв`язку із вступом до Державної академії легкої промисловості змушена була переїхати до м. Києва. Таким чином, 23.08.1991 року знялась з реєстрації за місцем проживання у м. Кузнецовську та наступного дня разом з [PERSON] , його матір`ю та своїм батьком поїхала до м. Києва, де поселилась в гуртожиток № [NUMBER] Державної академії легкої промисловості. В вказаній академії навчалась на стаціонарній формі навчання з 1991 до 1996 року. Після цього виїхала до росії та отримала громадянство російської федерації у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Повернулась в Україну у 2015 році, зареєструвала шлюб з громадянином України [PERSON] і з того часу постійно проживає у м. Вараш. Зверталась із заявою до УДМС щодо набуття громадянства України, проте їй відмовили та рекомендували звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримав повністю у своїх поясненнях послався на обставини, які є аналогічними за змістом до обставин, якими обґрунтована заява. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області Ковалик Х.М. не заперечувала щодо встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] . Також вказала, що Управління ДМС України в Рівненській області не може брати до уваги відомості щодо місця реєстрації осіб, які надаються органами місцевого самоврядування на підставі документів, які на даний час не відповідають вимогам законодавства, та які складались до 2015 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Свідок [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні пояснив, що заявниця йому приходиться дружиною. Він з дружиною навчався в одному класі школи № 1 м. Кузнгецовська та підтримував з нею дружні відносини. [PERSON] підтвердив, що його дружина станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживала на території України, а саме в гуртожитку м.Києва за місцезнаходженням навчального закладу. Показав, що він разом з [PERSON] , своєю матір`ю на одному автомобілі під керуванням батька [PERSON] їхали 24.08.1991 року до м. Києва і там поселилась в один гуртожиток № 5. [PERSON] поселилась на 9 поверсі, а він на 4. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що заявниця їй приходиться невісткою. Свідок зазначила, що заявниця навчалася в одному класі з її сином у школі № 1 м. Кузнецовська. Вони часто приходили разом до неї в гості та підтримували з нею дружні відносини. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала на території України, а саме в гуртожитку № 5 м.Києва за місцезнаходженням навчального закладу. Зокрема показала, що її син [PERSON] та [PERSON] поступили в один навчальний заклад в Академію легкої промисловості у м. Києві. Тому, вона разом із своїм сином та [PERSON] 24.08.1991, поїхали на автомобілі під керуванням батька [PERSON] до м. Києва і там поселили [PERSON] та [PERSON] в гуртожиток № 5. Коли приїхали, то паспорти здали паспортисту, яка була в гуртожитку для реєстрації місця проживання. Судом встановлено, що відповідно до сектору «Реєстрація» відділу «ЦНАП» Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради 3470-4/22 від 19.08.2022 про реєстрацію місця проживання заявниця з 03.08.1979 до 23.08.1991 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з атестатом про середню освіту від 15.06.1991 року серії [NUMBER] [PERSON] у 1991 році закінчила середню школу № 1 м. Кузнецовська. Копією свідоцтва про укладення шлюбу від 19.12.2012 серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та її прізвище стало [PERSON] . 19.12.2014 року заявниця розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.12.2014. Після чого 07.03.2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON] , відподно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до академічної довідки №1 від 27.06.1996 та академічної довідки №2 від 27.06.1996 заявниця [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON] ) проходила навчання з 01 вересня 1991 року до 27 червня 1996 року в Державній академії легкої промисловості України за спеціальністю 7.091803 «Технологія тканин та трикотажу». При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що заявниця [PERSON] з 03.08.1979 до 24.08.1991 року, постійно проживала на території України. Відповідно до частин першої, другої статті 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Копією листа Вараського відділу ДМС України в Рівненській області від 06.10.2022 підтверджується, що заявниця [PERSON] зверталась до заінтересованої особи у зв`язку з необхідністю набуття громадянства України, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю підстав для такого. В судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] пояснила, що [PERSON] має підстави для набуття громадянства України за умови підтвердження у судовому порядку факту постійного проживання на території України до 24.08.1991. Таким чином, у судовому засіданні підтверджено, що заявник [PERSON] зверталась до заінтересованої особи з метою реалізації свого права на набуття громадянства України, проте їй було відмовлено у зв`язку з необхідністю встановлення факту постійного проживання і встановлення такого факту має для неї юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved