Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09 серпня 2013 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. В даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам кожного з них. Крім того, [PERSON] виїхала до Республіки Польща для постійного проживання, дитину залишила з батьком. Донька проживає з [PERSON] та перебуває на його утриманні. На підставі наведеного позивач просить розірвати шлюб та залишити дитину на його вихованні та утриманні. Ухвалою суду від 29 травня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду письмову заяву в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, зазначила, що на постійній основі проживає в Польщі та не заперечує щодо задоволення позову. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення вимог, зазначила, що спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 серпня 2013 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 989 (а.с.13). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони на даний час не проживають разом та не підтримують сімейних відносин, втратили почуття взаємної любові, поваги, шлюб існує лише формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог в частині розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли\~згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що місце проживання дитини, яка не досягла 14 років визначається за згодою батьків та самої дитини, і лише у разі не досягнення ними згоди з цього питання, спір між батьками може бути вирішений судом або органом опіки та піклування. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. В основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Спір про право може виникнути виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. З іншого боку, необхідною умовою порушення судового провадження є наявність певного спору, конфлікту, що виник із суспільних відносин, які опосередковуються правом. Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Під час розгляду справи встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом із батьком, що підтверджується актом обстеження умов проживання дитини (а.с.65). Відповідач вказаного факту не заперечує, подала заяву про визнання позову (в т.ч. вимоги щодо залишення дитини з батьком). Зі змісту заяви Служби у справах дітей Луцької міської ради від 30.07.2024 року вбачається, що [PERSON] проживає з батьком у двокімнатній квартирі, яка належить матері дитини [PERSON] , яка з грудня 2023 року перебуває в Республіці Польща. [PERSON] не подавала до суду зустрічного позову або заперечень щодо проживання дитини з батьком, надіслала на адресу Служби у справах дітей Луцької міської ради повідомлення про визнання позовних вимог. Оскільки у справі не вирішується спір між батьками, орган опіки та піклування немає підстав для надання суду висновку щодо вирішення спору (а.с.64). Вище наведені докази в сукупності та встановлені судом обставини справи вказують на те, що між сторонами не існувало та не існує спору щодо визначення місця проживання дитини, їх спільна донька, за взаємною згодою батьків, проживає [PERSON] , і мати дитини жодних заперечень з приводу її проживання з батьком не має і не мала. Про факт відсутності спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, не подала відзиву на позов чи зустрічний позов, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із нею. За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти). На час пред`явлення позову, питання щодо проживання дитини з батьком між батьками дитини було врегульоване за взаємною згодою відповідно до ст. 160 ч. 1 СК України. Будь-яких підстав вважати, що право батька дитини на визначення місця її проживання із ним не визнається, заперечується матір`ю дитини чи будь-ким наразі немає, докази на підтвердження вказаних обставин відсутні. Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову. З огляду на вказане, підстави для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial