Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває вищевказана цивільна справа про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який у 2022 році рішенням суду був розірваний. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який має статус особи із інвалідністю з дитинства. З моменту припинення між сторонами подружніх відносин та після розірвання шлюбу син сторін постійно проживає з матір`ю позивачем у справі, відповідач з ними не проживає з 2019 року, перебуває за кордоном. У позові вказано, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, не телефонує, не цікавиться життям та інтересами сина, його здоров`ям, матеріальної допомоги на його утримання та лікування не надає. Позивач вказує, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини. З огляду на викладене позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їхнього спільного сина. Ухвалою судді від 08.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування в особі виконкому Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. Ухвалою суду від 20.02.2024 справу призначено до судового розгляду, зобов`язано позивача забезпечити явку в судове засідання дитини [PERSON] , [INFO] , для заслуховування думки дитини при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 20.02.2024 витребувано у\~Головного центру\~обробки спеціальної\~інформації Державної\~прикордонної служби\~України інформацію щодо перетину відповідачем державного кордону України у період з 01.01.2021 до 20.02.2024. Учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , її представник адвокат Гречуха В.І, а також малолітній син сторін [PERSON] , у супроводі педагога [PERSON] . Відповідач, будучи додатково повідомленим про розгляд справи шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті судової влади, повторно до суду не з`явився, відзив не подав, причини неявки не повідомив, заяв не подавав. Позивач зазначила про можливість розгляду справи без участі відповідача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Від виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області як органу опіки і піклування надійшло клопотання, у якому вказано, що проти задоволення позову не заперечують та просять вирішувати справу без участі їх представника. У судовому засіданні після з`ясування думки позивача протокольною ухвалою суду було вирішено здійснювати розгляд справи у заочному порядку, оскільки відповідач відзив не подав, причини неявки не повідомив, до суду повторно не з`явився. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, опитавши у присутності педагога малолітню дитину сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про народження від 22.11.2013 серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] (а.с. 7). Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданим Звенигородським УСЗН 18.12.2023, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства, його законним представником у посвідченні указано позивача [PERSON] , якій у зв`язку з цим призначено державну соціальну допомогу з 05.07.2023 до 04.11.2031 у розмірі 2881,60 грн (а.с.9). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.10.2022 у справі № 699/953/22, яке набрало законної сили 10.11.2022, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.09.2013 виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с. 5-6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 03.01.2024 № 1/03-13 [PERSON] , [INFO] , проживає у с. Сидорівка Звенигородського району, має такий склад сім`ї: мати [PERSON] , 1974 року народження, син [PERSON] , 2013 року народження. Батько дитини [PERSON] , 1990 року народження, з ними не проживає з 2019 року, знаходиться за кордоном (а.с. 8). Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на ухвалу суду від 20.02.2024 надав інформацію щодо перетинання державного кордону України відповідачем у період з 01.01.2021 по 20.02.2024, за змістом якої відповідач виїжджав з України 29.01.2021 (пункт пропуску Шегині), потім періодично повертався на територію України і виїжджав знову, останній раз відповідач перетнув кордон України на виїзд 09.12.2021 (пункт пропуску Краківець) і з цього часу в Україну не повертався, що підтверджує пояснення позивача про те, що відповідач з дитиною тривалий час не бачиться (а.с. 37). Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стеблівської селищної ради надав суду затверджений рішенням виконкому від 09.02.2024 №33 Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідно до якого указаний Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що [PERSON] проживає протягом останніх трьох років у Чехії, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , не допомагає матеріально, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, нехтує своїми батьківськими обов`язками, всю відповідальність щодо утримання та виховання дитини несе матір [PERSON] (а.с.30-32). У судовому засіданні у присутності педагога [PERSON] було заслухано думку дитини [PERSON] щодо доцільності позбавлення його батька батьківських прав відносно нього. [PERSON] відповідно до медичного висновку № 08 від 05.07.2023 має захворювання (патологічний стан) з діагнозами F 84.0, F 80.1, F 70.0. З огляду на стан дитини з`ясувати його думку не надалося можливим. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Установлені судом обставини свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] та забезпеченні його потреб як побутового характеру, так і щодо фізичного та духовного розвитку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Відповідно до приписів ч. 3 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Оскільки саме мати малолітнього [PERSON] звернулася з даним позовом, то очевидно, що вона бажає продовжувати доглядати за сином та здійснювати його утримання, отже дитина має бути передана саме їй. Крім того, батько або матір, яких було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом установлено, що добровільно відповідач утримувати сина [PERSON] наміру не виявляє, а в судовому порядку аліменти з нього на утримання сина не стягувалися. Позивач у судовому засіданні не висловлювала заперечень щодо стягнення на її користь аліментів на утримання спільного сина сторін. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Однак при пред`явленні позову про позбавлення відповідача батьківських прав з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач не зверталася, спосіб стягнення аліментів не зазначала. Ураховуючи відсутність даних щодо місця роботи відповідача та відомостей щодо його стану здоров`я, який унеможливлює його працевлаштування, беручи до уваги обов`язок суду у даній категорії справ вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. За приписами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи на підставі ст.\~141\~ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею при подачі до суду позовної заяви судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн, та на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн у зв`язку із стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн, які підтверджуються наявними у матеріалах справи Договором про надання правової (правничої) допомоги від 04.01.2024 (а.с.14) та квитанцією до прибуткового касового ордера №02-ц/1 від 04.01.2021 (а.с.15), про які позивачем було заявлено у її першій заяві по суті справи - позовній заяві. На підставі викладеного,

Outcome: approved