Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 травня 2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 459. Від шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось через постійні сварки, фізичне насильство з боку відповідача відносно позивачки в присутності дітей, непорозумінням протягом останніх декількох років, несумісні погляди на сімейне життя. Підтвердженням домашнього насильства є терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 23.06.2023 та висновок спеціаліста (судово-медичного експерта) від 24.06.2024. Через сварки, які негативно впливали на психологічний та фізичний розвиток дітей, вона вимушена була разом із ними переїхати проживати до своїх батьків у с.Вільшана Звенигородського району Черкаської області. Спроби [PERSON] наладити сімейні відносини не дали бажаних результатів. Наразі між сторонами спір щодо місця проживання дітей відсутній, вони проживають із позивачкою, вона не чинить жодних перешкод для їх спілкування із батьком, а також готова сприяти, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька. За наведених обставин позивачка вважає, що збереження сім`ї, примирення та подальше спільне проживання між ними неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », та залишити проживати дітей разом із матір`ю [PERSON] . Стягнути із [PERSON] на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 4\~000 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.07.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду з повідомленням сторін. Розгляд справи 07.08.2024 судом був відкладений за клопотанням представника відповідача адвоката Глущенка О.С., оскільки через несвоєчасне отримання [PERSON] позовної заяви з додатками останній не мав можливості використати своє право на подання відзиву на позов. У судове засідання 15.08.2024 позивачка не з`явилась, суду надала заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Проти надання сторонам строку на примирення категорично заперечувала. Відповідач [PERSON] у визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12.07.2024 надав суду відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечував у повному обсязі. Під час судового розгляду поданий відзив підтримав. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що між ними із позивачкою дійсно 23.06.2024 мав місце конфлікт, але завдання їй тілесних ушкоджень категорично заперечив, зазначивши, що наявні у неї ушкодження виникли внаслідок її падіння через необережність. Протягом цього часу він намагається примиритися із [PERSON] , оскільки має намір зберегти сім`ю, натомість на даний час позитивних результатів немає. У свою чергу відповідач переконаний, що протягом одного місяця все повинно змінитися і вони будуть і далі спільно проживати. Також визнав, що після цього конфлікту [PERSON] разом із дітьми переїхала проживати до своїх батьків у с. Вільшана Звенигородського району Черкаської області, натомість за час їх окремого проживання діти також проживали і у нього. Загальний час проживання дітей із батьком умовно становить половину часу їх окремого проживання. Щодо вирішення питання про залишення дітей на проживання разом із матір`ю зазначив, що належне йому домоволодіння у с. Худоліївка Черкаського району Черкаської області краще пристосовано для проживання дітей, оскільки тут у них є окремі кімнати, вказане місце проживання для дітей є звичним. При цьому зазначив, що старший син хоче проживати разом із батьком. Крім того, у старшої дитини є захворювання цукровий діабет, через яке у будь-який момент часу може виникнути потреба термінового звернення до медичних закладів, тому проживання із батьком у цьому плані є більш доцільним, оскільки він має власний автомобіль і до найближчої лікарні йому необхідно подолати відстань у декілька десятків кілометрів, натомість із с. Вільшана позивачці, яка не має власного транспортного засобу, дістатись у випадку нагальної потреби до лікарні буде проблематичніше, що у свою чергу може наражати життя та здоров`я їх спільної дитини на небезпеку. Також зазначив, що він працевлаштований та рівень його доходів є вищим, за доходи позивачки. Представник відповідача адвокат Глущенко О.С. підтримав заперечення свого клієнта проти задоволення позову. Додатково зазначив, що питання про визначення місця проживання є спірним, оскільки відповідач наразі не погоджується визначити місце проживання дітей разом із матір`ю, тому одночасно із вирішенням питання про розірвання шлюбу вказане питання судом не може бути вирішено через відсутність необхідних для цього доказів, які відповідно суд наразі позбавлений можливості дослідити для вирішення питання з ким із батьків будуть забезпечені дітям найкращі інтереси. За таких обставин питання про визначення місця проживання дітей може бути вирішено лише окремо. Щодо заявлених позивакою вимог у частині відшкодування витрат на понесені нею судові витрати представник зазначив, що вони не підлягають відшкодуванню, оскільки надані на їх підтвердження документи не є достатніми, зокрема суду не надано платіжний документ на підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу. У свою чергу виходячи із умов укладеного з адвокатом договору неможливо визначити, чи виконувались вони з боку адвоката, чи ні. Вказане обґрунтовується тим, що адвокат у тому числі повинен був представляти інтереси [PERSON] у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, натомість під час розгляду справи у суді першої інстанції такого представника не було. Позовна заява підписана особисто позивачкою та направлена нею до суду засобами поштового зв`язку особисто, хоча умовами укладеного договору передбачено, що позовна заява повинна була бути направлена представником. Тому просив у стягненні заявлених позивачкою судових витрат відмовити. Щодо витрат відповідача зазначив, що вони не заявляють їх до стягнення, оскільки це принципова позиція його довірителя. Суд, заслухавши присутніх учасників судового провадження, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 06 травня 2020року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] )Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)зареєстрований шлюб, актовий запис № 459. З наданих суду копій свідоцтв про народження вбачається, що від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо один від одного та не відновлюють сімейних відносин, позивачка категорично заперечувала проти надання сторонам строку на примирення, суд дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. Таким чином наявні підстави стверджувати, що вказаний шлюб існує формально і сім`ю зберегти неможливо. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, оскільки позивачка [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити собі вказане прізвище, перешкоди наведеному судом не встановлені, оскільки такий вибір є волею позивачки та відповідає наданим їй законодавцем правам. Аналізуючи питання у частині залишення спільних дітей проживати разом із матір`ю [PERSON] суд враховує наступне. Право батьків на визначення місця проживання дитини регламентовано статтею 160 Сімейного кодексу України, з якої вбачається, що за загальним правилом місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У свою чергу у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України). Посилання позивачки на постанову Верховного Суду у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), наведене у позовній заяві на обґрунтування можливості вирішення питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, нерелеватне до вказаних правовідносин. Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено наявність спору між батьками щодо місця проживання дітей, зокрема відповідач заперечував проти залишення дітей на проживання із матір`ю. При цьому на обґрунтування наявних заперечень [PERSON] навів ряд аргументів, які на переконання суду є істотними та можуть впливати на висновки суду у випадку розгляду питання про забезпечення найкращих інтересів дітей. При цьому суд враховує, що для об`єктивного вирішення вказаного питання серед іншого також наявна потреба отримання висновків органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей із батьком чи матір`ю, дослідження можливих умов проживання дітей з кожним із батьків, з`ясування думки дітей. За наведених обставин, ураховуючи наявність спору між батьками в частині місця проживання дітей, вирішення судом цього питання можливо під час розгляду відповідного спору, ініційованого заінтересованою особою. У свою чергу одночасний розгляд такого питання при вирішенні питання про розірвання шлюбу неможливий та суперечить вимогам чинного законодавства. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України). Щодо сплати судового збору суд враховує, що при зверненні до суду позивачка [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору була звільнена, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, на підтвердження чого нею надана довідка до акту огляду МСЕК від 20.07.2020. У свою чергу відповідач по справі [PERSON] також є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання безтерміново, на підтвердження чого суду надана довідка до акту огляду МСЕК від 14.03.2017, відповідно він також від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». За таких обставин витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у частині оплати витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) Верховний Суд виснував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу та їх реальності [PERSON] надала суду копію договору про надання консультаційних і юридичних (правничих) послуг від 27.06.2024, укладений між нею та адвокатом Полежакою В.Ф., а також розрахунок витрат на правничу допомогу від 02.07.2024. Аналізуючи вказані докази суд звертає увагу, що п. 1.1. договору від 27.06.2024 визначено предмет договору, до якого віднесено консультаційні послуги, підготовку процесуальних документі та представлення інтересів в Чигиринському районному суді Черкаської області, апеляційній та касаційній інстанціях в справі про розірвання шлюбу. Фіксований розмір оплати послуг адвоката за комплекс робіт визначено сторонами у розмірі 4\~000,00 грн. Розрахунок витрат на правничу допомогу від 02.07.2024, складений позивачкою та адвокатом, за своєю формою та змістом більше нагадує спільну заяву, оскільки не має деталізації який саме об`єм робіт був фактично виконаний адвокатом та яка вартість цих робіт. Крім того, наданий розрахунок містить дублювання умов договору у частині обов`язку [PERSON] сплатити згідно умов договору грошові кошти в сумі 4\~000,00 грн, натомість підтверджень отримання обумовленої суми адвокатом сам розрахунок не містить. Інших належних і достатніх доказів на підтвердження наявності таких витрат у позиваки та їх реальності суду не надано. Ураховуючи наведене суд погоджується із твердженнями представника відповідача у частині відсутності правової підстави для стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу (правову) допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved