Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16.02.2023 № 1157-0644 в розмірі 80000,00 грн., з яких: 16000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 64000,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1157-0644. За умовами договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит, а останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 16000,00 грн., строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 14 днів; знижена процентна ставка - 2,50 % на день; стандартна процентна ставка - 3,00 % на день. [PERSON] підтвердив виникнення своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, зокрема, отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання грошових коштів. Станом на 03.07.2024 у відповідача виникла заборгованість в загальному розмірі 80000,00 грн., в тому числі 16000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 64000,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, які позивач просить стягнути з [PERSON] 15.08.2024 до суду надійшов відзив, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що він не укладав договір, роздруківку якого позивач додає до позовної заяви, не погоджував ні процентну ставку ні умови кредитування. В матеріалах справи відсутні докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення, підтвердження пропозиції щодо укладення договору. Також [PERSON] вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509 ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, позивач зазначає, що заявлена позивачем сума процентів не є співмірною сумі кредиту у розмірі 16000,00 грн., суперечить принципу розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Просить зменшити розмір відсотків щонайменше до заявленого розміру заборгованості за кредитом. Також відповідач стверджує, що позивачем не надано належних доказів перерахування йому кредитних коштів. З огляду на інформацію банківської установи, неможливо встановити кому належать карткові рахунки, на які перераховано позику, будь-яка ідентифікуюча інформація про відповідача у ній відсутня. Ухвалою від 03.07.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву в якій справу просив розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, 16.02.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1157-0644, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А3736. Згідно з п. 2.3. договору, розмір кредитного ліміту становить 16000,00 грн. Заявлений строк кредитування - 14 календарних днів, тобто до 01.03.2023. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит у будь-який момент. Якщо Позичальник має намір повністю достроково повернути Кредит, тобто до закінчення Строку кредитування, Позичальник сплачує у повному обсязі всю суму неповерненого Кредиту та залишок несплачених процентів за фактичний строк користування Кредитом за ставкою визначеною умовами даного Договору, тобто за строк з моменту отримання Кредиту до моменту повернення Кредиту Кредитодавцю шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. З дати зарахування коштів на банківський рахунок Кредитодавця сумі, достатній для повної оплати вказаних вище зобов`язань, Кредит вважається погашеним у повному обсязі, зобов`язання Позичальника за Договором припиняються (п. 5.3 Договору). За умови повернення коштів у заявлений строк розмір нарахованих процентів складатиме 5600,00 грн., сума до сплати 21600,00 грн (п. 5.3.1 Договору). Відповідно до п 4.8 договору сторони погодили, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 12.12.2023) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язання договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Пунктом 4.9 Договору передбачена реальна річна процентна ставка - 1139965,00 %, орієнтована вартість кредиту 160000,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом - 144000 грн. (п. 4.10 Договору). Пунктом 3.11 сторони узгодили, що Кредитодавець надсилає (повторно надсилає) Позичальнику підписаний договір у Особистий Кабінет Позичальника та на його електронну адресу [INFO]. Пунктом 11.1 Договору передбачено, що укладаючи цей Договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (creditkasa.com.ua), повністю розуміє всі їх умови, і зобов`язався їх виконувати. Указаний договір також містить посилання на номер особистого електронного платіжного засобу позичальника - [NUMBER] (а.с. 8-13). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк», 16.02.2023 на рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) за допомогою сервісу LiqPay, на виконання договору № 1157-0644, було перераховано грошові кошти в сумі 16000,00 грн. (а.с. 34-41). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом в межах даної справи, кредитний договір укладений між фінансовою установою та відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідні відомості зазначені безпосередньо у кредитному договорі, а саме відомості щодо ідентифікації клієнта та інформацію про одноразовий ідентифікатор. Доводи [PERSON] щодо відсутності доказів перерахування йому кредитних коштів суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів того, що платіжна картка № [NUMBER] йому не належить, або доказів того, що кредитні кошти на таку картку не надходили. За таких обставин, суд вважає установленим та доведеним факт того, що кредитні кошти за договором № 1157-0644, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , були перераховані на рахунок останнього, що в свою чергу підтверджується даними АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, оскільки судом встановлено, що 16.02.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» договір про відкриття кредитної лінії № 1157-0644, підписавши його одноразовим ідентифікатором, останній отримав кредитні кошти в розмірі 16000,00 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 16000,00 грн. підлягають задоволенню. Як свідчить наданий позивачем розрахунок, станом на 03.04.2024, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 158880,00 грн., у тому числі: 16000,00 грн. основного боргу та 142880,00 грн. відсотків (а.с. 25). Звернувшись до суду ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 80000,00 грн., в тому числі 16000,00 грн. простроченої заборгованості та 64000,00 грн. відсотків. При цьому у своєму відзиві [PERSON] просив зменшити розмір процентів, які позивач просить стягнути, вважаючи їх розмір неспівмірним із сумою боргу. Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» де зазначено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 зазначив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Також, у своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний суд України зазначив, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19. Крім того, у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено: якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 64000,00 грн. не є співмірною сумі кредиту, яка складає 16000,00 грн., а тому суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру процентів, які підлягають стягненню з [PERSON] , до суми отриманого ним кредиту в розмірі 16000,00 грн. За таких обставин вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 16.02.2023 № 1157-0644 в загальному розмірі 32000,00 грн., в тому числі 16000,00 грн. заборгованості за кредитом та 16000,00 грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 968,80 грн.

Outcome: partial