Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

22 січня 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "ЄАПБ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 07 грудня 2022 року між ТОВ "ФК "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики № 72352975, відповідно до якого ТОВ "ФК "1 безпечне агентство необхідних кредитів" надало [PERSON] в користування кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. 14 червня 2021 року, із врахуванням додаткових угод від 26 липня та 28 липня 2023 року між ТОВ "ФК "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно якого до ТОВ "ФК "ЄАПБ" перейшло право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором № 72352975 від 07 грудня 2022 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість, яка складає 13 562,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8562,00 - сума заборгованості за відсотками, та яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 28 лютого 2024 року справа надійшла до зазначеного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 лютого 2024 року цивільну справу № 759/1654/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 01 березня 2024 року. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 06 березня 2024 року, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме - зазначення доказів, що підтверджують факт отримання та користування [PERSON] кредитними коштами. 13 березня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначено, що позивач звернувся до первісного кредитора із запитом щодо надання доказів перерахування кредитних коштів [PERSON] та факту надання таких коштів у користування. Однак станом на 13 березня 2024 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" не отримало відповіді на згадані запити, та представник позивача зазначає, що після їхнього надходження, позивачем невідкладно буде направлено їх до суду шляхом подачі клопотання про долучення доказів. Ухвалою суд від 14 березня 2024 року було продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" строк для усунення недоліків позовної заяви. 29 березня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої позивачем було долучено розрахунок заборгованості за кредитним договром, наданий первісним кредитором. Ухвалою суду від 01 квітня 2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялася відповідачу на адресу її місця реєстрації: [ADDRESS] , проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 07 грудня 2022 року між ТОВ "ФК "1 безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики № 72352975, відповідно до якого: сума кредиту - 5000,00 грн, строк дії кредиту - 21 день - до 28 грудня 2022 року; процентна ставка фіксована - 2,5%. Вказаний договір позики підписаний електронним підписом позичальника U0O3fcUeSO, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п. 28 договору позики, реквізити та підпис сторін. Згідно умов договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджених умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, що передбаченаст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1. п. 5 договору позики). Також погодилася, що до моменту підписання договору позики вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі (п.п. 5.2. п. 5 договору позики). Відповідно до п. 20 договору позики цей договір укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію». Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 14 червня 2021 року між ТОВ "ФК "1 безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем було укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "1 безпечне агенство необхідних кредитів" відступає ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає права вимоги до боржників. Згідно додаткової угоди №2 згаданого договору факторингу, між сторони було погоджено внести зміни до пункту 1.3 та викладено його в наступній редакції: клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Відповідно до реєстру боржників №8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №72352975 в сумі 13562,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8562,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Долучений розрахунок заборгованості, який сформований первісним кредитором не є доказом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням суми позики та розміру заборгованості, є документом, що створений самим кредитором, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. До того ж розрахунок не підписанийособою, яка його склала та не містить печатки товариства. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed