Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 22 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5257124 про надання споживчого кредиту. Цей кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року. Сума наданого відповідачу кредиту становила 23 000 грн строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,90 % у день, відповідно до Графіку платежів датою повернення кредиту було 21 січня 2022 року та відповідно до умов, визначених Кредитним договором строк кредиту може бути продовжено. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало відповідачу кредит у сумі 23 000 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку [PERSON] . Натомість останній у строк до 21 січня 2022 року взяті на себе зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав і не уклав угоди про пролонгацію строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль; відповідач надалі оплати заборгованості за Кредитним договором не здійснював.\~Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 18.04./23Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» повідомило Відповідача шляхом направлення на його електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем складає 23 000 грн тіло кредиту та 27\~968 грн нараховані на заборгованість проценти, разом 50 968 грн, при цьому інфляційні втрати, які за період з травня 2022 року по червень 2023 року становлять 9 123, 29 грн, 3% річних за період з 24 квітня 2022 року по 10 серпня 2023 року у розмірі 1 989,85 грн. На підставі викладеного просить позов задовольнити, стягнути вище зазначену суму, судовий збір у розмірі 2 147 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2023 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Чепурнова В.О. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що\~22 грудня 2021 року\~між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] в електронному вигляді за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» шляхом підписання одноразовим ідентифікатором укладено електронний Кредитний договір № 5257124, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту складає 23 000 грн строком на 30 днів. Згідно з п. 1.4. Договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 «Пролонгація строку кредиту» цього договору. Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з Договором сторони також погодили тип процентної ставки фіксована, стандарнтна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку надання кредиту, вказаного у п. 1.4. цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних, за зниженою 171,33% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складала: за стандартною ставкою 36 110 грн; за зниженою 24\~966, 50 грн. Також судом установлено, що 22 грудня 2021 року відповідачем разом із Договором № 5257124 про надання споживчого кредиту було підписано електронним цифровим підписом також паспорт споживчого кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № 5257124 від 22 грудня 2021 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача станом на 17 квітня 2023 року становить 50\~968 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 22 грудня 2021 року договір про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та відсотків підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У встановлений процесуальним законом строк відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які могли б підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 18 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як Фактор, зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2. Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно Реєстру Боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку № 5 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді. Згідно з актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 18 квітня 2023 року за Договором Факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників та із врахуванням п. 1.2. Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року від Клієнта до Фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників і Фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, право вимоги, зокрема до боржника [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінтраст Україна», сума заборгованості боржника перед новим кредитором становить 50 968 грн. Згідно\~з ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відтак, оскільки умови кредитного договору від 22 грудня 2021 року за № 5257124 про надання споживчого кредиту [PERSON] не виконано, право грошової вимоги заборгованості у розмірі 50 968 грн за ним на підставі Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в цій частині заявлених позовних вимог є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У той же час, як убачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить також стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 9 123, 29 грн та 3% річних у розмірі 1 989, 85 грн. При цьому, позивачем проведено розрахунок заборгованості інфляційних втрат за період з травня 2022 року по червень 2023 року та розрахунок 3% річних за період з 22 квітня 2022 року по 10 серпня 2023 року. Суд звертає увагу на те, що\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХв Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжено\~Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», зокрема від\~26 липня 2023 № 451/2023 на строк до 16 листопада 2023 року. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року, відповідач, як позичальник, звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, установленої частиною другою\~статті 625 ЦК України, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 24 лютого 2022 року по 10 серпня 2023 року, є безпідставною і не підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, та відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. та Звіту про надання правової допомоги згідно з Договором № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви у справі про стягнення заборгованості та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта вартістю 10 000 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1117 від 09 серпня 2023 року позивачем сплачено на рахунок адвоката Столітнього М.М. 10 000 грн. ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду. Суд вважає, що витрати понесені позивачем, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу). Отже, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, а відповідач, у свою чергу, з приводу розміру правової допомоги заперечень не надав, а тому витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 2 147, 20 грн судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (82,09 % від ціни позову), на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути 1 762, 63 грн судового збору.

Outcome: partial