Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом в якому просив визнати за ним право власності на з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що він після смерті його батька в строк, передбачений чинним законодавством звернувся до державного нотаріуса Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. із заявою про прийняття спадщини, та отримав право власності на земельну ділянку, яка належала його матері, однак в подальшому нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, зокрема на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які не збереглися, а тому з метою оформлення спадщини після смерті батька він вимушений звернутися до суду з даним позовом. 04.06.2024 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 03.07.2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Представниця позивача подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідачка та третя особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали. Разом із тим, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. [INFO] помер батько Позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторне) серії [NUMBER] від 25.04.2024 видане Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] померла мати Позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 травня 2017 року, видане Виконавчим комітетом Германівської сільської ради Обухівського району Київської області. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] були батьками Позивача підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Красненської другої сільської ради депутатів Обухівського району. Мати та батько Позивача до дня відповідно своєї смерті проживали за адресою: [ADDRESS] . Мати Позивача, за свого життя, склала заповіт від 02.09.2015 року, який посвідчено секретарем виконкому Германівської сільської ради Обухівського району Київської області та зареєстровано у реєстрі за № 45, що підтверджується копією заповіту. Відповідно до зазначеного заповіту [PERSON] , мати Позивача, на випадок своєї смерті заповідала все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося своєму сину Позивачу, [PERSON] . Після смерті матері Позивач звернувся до державного нотаріуса Обухівської державної нотаріальної кантори Київської області Коваленко Лариси Олексіївни, якою відкрито спадкову справу № 355/2017. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, які належали померлій матері. Відповідно до листа Державного нотаріуса Обухівської державної нотаріальної кантори Київської області, [PERSON] , № 262/02-14 від 05.04.2024 р. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] (раніше 30 років Перемоги) у зв`язку із відсутністю документів щодо належності зазначеного будинку матері Позивача, покійній [PERSON] . Так, Позивачем на підставі заповіту матері, прийнято у спадщину, зокрема, земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3223184601:01:008:0019, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка). Після спадкування зазначеної земельної ділянки Позивач поділив її на дві окремі земельні ділянки площею 0,0873 га (кадастровий номер 3223184601:01:008:0022) та 0,1627 (кадастровий номер 3223184601:01:008:0021). Отже, наразі будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0873 га, кадастровий номер 3223184601:01:008:0021, яка належить Позивачу на праві приватної власності. Слід також зазначити, що нині покійний батько Позивача, [PERSON] , у 1961 році побудував будинок [ADDRESS] . [PERSON] ,\~був власником житлового будинку [ADDRESS] (раніше 30 років Перемоги) та отримав свідоцтво про право власності на цей будинок на підставі рішення Обухівського виконавчого комітету від 13.09.1991 року № 293, що підтверджують архівна довідка № Об1123012 від 03.11.2023 р., видана КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» та витягом із реєстрової книги № 2, реєстровий номер № 243. Правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS] (раніше 30 років Перемоги) не збереглися. За життя, батько Позивача, [PERSON] , заповіту не залишав. До нотаріуса ніхто із спадкоємців для оформлення спадщини не звертався. Як вбачається із довідки виданої Обухівською міською територіальною громадою Обухівського району Київської області № 52 від 14.03.2024 року на час смерті [PERSON] , 1940 року народження в будинку були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] ; син [PERSON] ; дочка [PERSON] та онука [PERSON] . Тому, фактично, відповідно до законодавства, яке діяло на момент смерті [PERSON] (ст. ст. 524, 525, 529, 533, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР) спадщину після померлого прийняли: нині покійна мати Позивача та Відповідача, Позивач та Відповідач. Зазначені обставини підтверджується матеріалами справи. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Однак право власності на житловий будинок, який розташований не земельній ділянці, позивач на зміг оформити, про причини відсутності правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, позивач, як спадкоємець, подав заяву про прийняття спадщини за законом, що підтверджується матеріалами справи. Як передбачено п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, але батьком позивача не зареєстрував за собою право власності на житловий будинок. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Нормами ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено житловий будинок як об`єкт нерухомого майна, стосовно якого проводиться державна реєстрація прав. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що потенційний спадкоємець не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Разом з тим, відсутність право встановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (10 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 557/1209/16-ц, провадження № 61-19875св18 (ЄДРСРУ № 77136277). Адже позов про превентивний захист права власності (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися) може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (11.04.18 р. Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі\~№910/5630/17). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі\~№597/1070/15-ц). Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивач ставши власником в порядку спадкування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (раніше 30 років Перемоги), не має можливості оформити право власності на житловий будинок та прибудинкові споруди за даною адресою, так як відсутні правовстановлюючі документи на нього, що вказує на порушення його права власності. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім цього встановлено наступні підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку: спадкодавець придбав у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу, дарування та іншою угодою, свідоцтвом про право на спадщину, проте не проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку; спадкодавцем складено заповіт на земельну ділянку, але на день його смерті земельна ділянка йому не належить на підставі державного акту і за таких обставин нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом. Відповідно до\~п.3.5.\~Листа Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~16\~травня 2013\~року N\~24-753/0/4-13\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про спадкування»\~встановлено,\~що спори\~про визнання\~права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, а статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Виходячи з вищевказаного після смерті матері позивача відкрилася спадщина на земельну ділянку та житловий будинок, однак правовстановлюючі документи на житловий будинок не збереглися, але даний будинок існує в натурі, що свідчить про правомірність звернення позивача до суду. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено,\~з\~матеріалів\~справи таких спадкоємців не встановлено, з матеріалів справи вбачається відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, який позивач має намір успадкувати після смерті свого матері, що перешкоджає йому реалізувати свої передбачені законодавством права, як спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивача, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України. Право померлого не житловий будинок виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні обставини по справі не позбавляють таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на житловий будинок з з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому батьку позивача [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому позивач довів належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлого [PERSON] . Суд вважає доведеними посилання позивача щодо наявності у нього права на спадщину батька, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, як спадкоємця, визнання за ним права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved