Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] у якому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 23 грудня 2021 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного. Примирення та спільне життя з відповідачем не можливе, з жовтня 2022 року спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 23 грудня 2021 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1146, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Як зазначає позивач спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та відчуття любові один до одного. Відповідач дані обставини не заперечував, бажання зберегти шлюб не виявив. Згідно положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Суд доходить висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved