Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 11.11.2014 між позивачем та ТОВ «ВКФ Фарби України» було укладено попередній договір за умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання укласти в майбутньому договір купівлі - продажу. При цьому продавець (відповідач) зобов`язався передати позивачу (покупцю) окрему квартиру в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , а покупець зобов`язався прийняти об`єкт та оплатити його вартість в повному обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору. Сторони погодили вартість і характеристики об`єкта нерухомості. Також сторони домовились підписати основний договір в строк до 30 червня 2015 року. Сторони встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання позивачем відповідного повідомлення відповідача. В будь - якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинно направити [PERSON] вказане повідомлення протягом п`яти робочих днів після отримання Товариством правоустановчих документів на об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладання та оформлення основного договору. Позивач виконав умови попереднього договору та сплатив суму забезпечувальних платежів у відповідності до погоджених строків, що відображено у п.2.3.1 попереднього договору. 22.02.221 відповідач направив позивачу повідомлення про розірвання попереднього договору у зв`язку із невиконанням фінансових зобов`язань. Про таке повідомлення [PERSON] дізнався лише в серпні 2023під час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи № 761/10665. Разом з тим, саме відповідачем було порушено умови попереднього договору. І саме відповідач не вчиняє дії по укладенню основного договору, в той час як [PERSON] станом на 15.07.2017 здійснив покладений на нього обов`язок по сплаті 97% забезпечувальної суми. В свою чергу, залишок 3% що становить 11 980,47 грн. буде повністю сплачена позивачем на рахунок Товариства в день укладення основного договору, як це визначено умовами попереднього договору. За таких обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України представник позивача просить суд визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» стосовно одностороннього розірвання попереднього договору від 11.11.2014, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВКФ Фарби України»; визнати недійсним письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 11.11.2014, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВКФ Фарби України» та вирішити питання про розподіл судових витрат. Провадження у справі відкрито 07.11.2023, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. ТОВ «ВКФ Фарби України» вважає заявлені вимоги безпідставними та левова частка викладених обставин не відповідає дійсності та спростовується рішенням суду, що набрало законної сили. Відповідачем заперечується належне виконання позивачем умов договору та сплата 97% забезпечувального платежу, і дана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 29.04.2024 року у справі № 761/10665/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання договору укладеним та визнання майнових прав. Відтак позивачем було порушено взяті на себе зобов`язання. За таких обставин Товариство реалізувало своє право на одностороннє розірвання договору. При цьому неотримання позивачем письмового повідомлення про припинення дії договору не є підставою для ненастання наслідків направлення такого повідомлення у виді розірвання договору., договір є розірваний незалежно від факту отримання відповідного повідомлення. Таким чином, особиста незгода позивача зі змістом одностороннього правочину (одностороннього розірвання договору) не є підставою для визнання його недійсним. 20.10.2021 Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом [PERSON] до ТОВ «ВКФ Фарби України» про захист прав споживачів (стягнення пені за попереднім договором від 11.11.2014. Судом зроблено висновки, що зобов`язання за попереднім договором припинились після закінчення строку на укладання основного договору, а саме 01.07.2015. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не оспорюється сторонами, що 11.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Фарби України» (Сторона - 1) та [PERSON] (Сторона - 2) було укладено попередній договір, за умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання в строки, встановлені даним попередній договором, укласти в майбутньому договір купівлі - продажу (Основний договір), відповідно до якого Сторона - 1 (продавець) зобов`язується передати однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Сторони встановили, що при укладенні Основного договору 100% ціна Об`єкта (сума Основного договору) буде, разом з ПДВ, 376 877,94 грн. Представник позивача зазначає, що [PERSON] на виконання умов попереднього договору сплатив 97% вартості квартири, натомість ТОВ «ВКФ Фарби України» не дотримався взятих на себе зобов`язань, основний договір укладено не було та відповідачем направлено позивачу письмове повідомлення (про що стало відомо під час розгляду Шевченківським районним судом м. Києва справи № 761/10665/23) про розірвання попереднього договору від 11.11.2014. За таких обставин права [PERSON] підлягають захисту шляхом зазначеним у позові. Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалась та обставина, що Товариством направлялось позивачу письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 11 листопада 2014 з урахуванням п. 4.2. цього попереднього договору. Як свідчать матеріали справи, Солом`янським районним судом м. Києва 20.10.2021 розглянуто справу за позовом [PERSON] до ТОВ «ВКФ Фарби України» про захист прав споживачів в якому позивач просив стягнути з відповідача пеню у зв`язку із невиконанням відповідачем умов попереднього договору від 11.11.2014 року. За результатами розгляду справи в задоволенні позову відмовлено та при цьому встановлено, що зобов`язання за попереднім договором припинилися після закінчення строку на укладання основного договору, а саме 01.07.2015 року. Рішення набрало законної сили, що не заперечувалось представником позивача. Крім того, Шевченківським районним судом м. Києва 23.08.2023 винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання договору укладеним та визнання майнових прав. Предметом розгляду даної справи було визнання укладеним Основного договору 30.06.2015 між ТОВ «ВКФ Фарби України» та [PERSON] , визнання за позивачем майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Рішення Шевченківського районного суду м. Києва набрало чинності після його перегляду за апеляційною скаргою представника [PERSON] Київським апеляційним судом 09.04.2024. В постанові Київського апеляційного суду від 09.04.2024 вказано - в позовній заяві зазначено, що позивач сплатив 97% вартості квартири. Судом першої інстанції з копій квитанцій, наданих позивачем, встановлено, що [PERSON] сплатив загальну суму 360897,47 грн., що становить 95,76%. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу за п.п. 2.3.1. п. 2.3. розділу 2 Попереднього договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання сплатити забезпечувальну суму ТОВ «ВКФ Фарби України», що складає 68,51% - (28,0898 м.кв) - 250000 грн., в тому числі ПДВ (20%) 41666,67 грн. за вартістю 1 м.кв. 8 900 грн. не пізніше 11 листопада 2014 року; 28,49% - (11,8451 м.кв) - 114897,47 грн., в тому числі ПДВ (20%) 19149,58 грн. до 15 квітня 2017 року. Останній платіж 3% (1,2351), що становить 11980,47 грн., в тому числі ПДВ (20%) 1996,75 грн. має бути сплачений не пізніше 15 квітня 2017 року в день укладення основного договору. Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Приписами ч. 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до п. 5.4. попереднього договору сторони передбачили, що в разі невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, ТОВ «ВКФ Фарби України» має право розірвати даний попередній договір в односторонньому порядку . Відповідно до п. 4.2. сторони погодили, що Основний договір може бути укладений виключно у разі сплати [PERSON] суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього Попереднього договору, на банківський рахунок відповідача у належному порядку. Виходячи з наведеного, відповідач скористався правом на одностороннє розірвання договору, виходячи з домовленостей сторін даної угоди. Отже, підстави вважати, що дії ТОВ «ВКФ Фарби України» щодо одностороннього розірвання договору є протиправними відсутні. В розумінні ч. ч. 1,2 ст. 202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин, відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України, може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 року (справа № 757/35447/20-ц). Так, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В свою чергу положеннями ч.ч.1,2,3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України визначено, що міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість визнання односторонньої угоди недійсною. Крім того, відсутні підстави вважати, що письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 11.11.20214 порушено права позивача, зважаючи на встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини щодо того, що зобов`язання за даним договором припинились після закінчення строку на укладення Основного договору, а саме 01.07.2015 року. За таких обставин позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed