Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

В березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що відповідачі поширили відносно нього, [PERSON] , недостовірну інформацію, щодо розклеювання ним на автобусних зупинках сіл Зозів, Щаслива та у м. Липовець Вінницької області, листівок із фото [PERSON] та її особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка», де на листівках було вказане дівоче прізвище [PERSON] - « [PERSON] », про що він дізнався від [PERSON] , яка подала заяву до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області від 19.09.2022, де він працював. Дана недостовірна інформація стала відомою суспільству, його колегам та керівництву. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності, оскільки такі дії ним не вчинялись. Поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, колег по роботі, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію. Враховуючи викладене позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його честі, гідності та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] та [PERSON] , а саме: - розклеювання на автобусних зупинках с. Зозів, Щаслива та у м. Липовець, Вінницької області, листівок із фото [PERSON] та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка», де на листівках було вказане дівоче прізвище [PERSON] - « [PERSON] ». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію. Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 75000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 75000 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 20.03.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Представник відповідачів адвокат Дубінський Ю.Я. подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Позивач являється відповідачам колишнім зятем. 07.09.2008 між [PERSON] та дочкою відповідачів [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . 26.09.2012 Замостянським районним судом м. Вінниці шлюб було розірвано. З початку весни 2013 року шлюбні відносини між ними поновились, велося спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася спільна дочка [PERSON] . Відповідачам відомо, що їх дочка [PERSON] постійно працювала, опікувалась дітьми та чоловіком, хоча сімейні стосунки із чоловіком не були гармонійними, оскільки з його боку на її адресу постійно чинився психологічний тиск та надходили погрози. Незважаючи на це, дочка відповідачів [PERSON] задля збереження повної сім`ї вела з позивачем спільне господарство, займалась вихованням дітей та їх розвитком. Такі відносини між [PERSON] та [PERSON] , а саме проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, продовжувалось до початку введення в Україні воєнного стану. Задля збереження життя та здоров`я неповнолітніх дітей 23.03.2022 [PERSON] разом із дітьми виїхала за межі України до Литовської Республіки у місто Шяуляй. Таке рішення було прийняте за згоди дітей. Також відповідачам відомо, що свою роль зіграло і бажання [PERSON] та дітей позбутися психологічного тиску та морального насильства з боку цивільного чоловіка [PERSON] . Психологічне насильство чинилось ним не тільки по відношенню до дочки відповідачів, а й до власних дітей, оскільки вони часто були вимушеними свідками свавілля власного батька. Крім того, навіть проживаючи у Литовській республіці, дочка відповідача з онуками, не позбулися психологічного тиску з боку [PERSON] . Він продовжує їм постійно погрожувати, спілкується у конфліктній манері, тому [PERSON] , змушена була звернутись до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства. Так у заяві до Головного управління Національної поліції України від 19.09.2022, саме на яку, як на доказ посилається позивач, [PERSON] виклала обставини, які склались у сім`ї із позивачем, вчинення ним домашнього насильства, а також підозри щодо вчинення [PERSON] правопорушень шляхом розклеювання на автобусних зупинках та у місцях загального користування у Липовецькому районі Вінницької області на початку серпня 2022 року та на початку вересня 2022 року, у місті Вінниця в кінці серпня 2022 року та на початку вересня 2022 року фото [PERSON] із зазначенням її персональних даних, де використовувалось її дівоче прізвище « [PERSON] », із написом «Обережно злодійка та шахрайка». ГУНП у Вінницькій області зазначену заяву було направлено до відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень, про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за №5157 від 04.10.2022. Щодо розклеювання оголошень із вищезазначеним змістом у Липовецькому районі до ВП №4 Вінницького районного управління поліції, із заявою зверталась відповідач [PERSON] , намагаючись захистити права та відстояти честь своєї дочки та матері своїх онуків. Звернення було зареєстровано в ЖЕО №4711 від 01.08.2022, а також ІТС ІПН за №5715 від 14.09.2022. Відповідач [PERSON] до поліції взагалі не звертався. Тому [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, що розглядається. На адвокатський запит ГУНП у Вінницькій області 07.03.2023 було надано відповідь до якої було додано повідомлення №13804/210/01 2022 від 19.10.2022 р. на ім`я [PERSON] , де зазначено: «в ході перевірки Вашого звернення відомостей, які підтверджують вчинення [PERSON] адміністративного чи кримінального правопорушення встановити не представилось можливим. Відносини, які склались між Вами та [PERSON] являються цивільно-правовими і вирішуються за згодою сторін, а в разі розбіжностей - в судовому порядку. В разі вчинення відносно Вас домашнього насильства, Вам рекомендовано звернутись до органів поліції за номером «102» для фіксації даного факту та подальшого реагування з боку правоохоронних органів». Оскільки моральне, економічне насильство не припинилось, а навіть зросло, та разом з тим з`явились погрози, агресивне відношення з боку позивача збільшилось, дочка відповідачів, за рекомендацією відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області 12 березня 2023 року звернулась до Національної поліції України із заявою про злочин, передбачений ст.ст.126-1, 129, 182 КК України. Наразі заява знаходиться на розгляді Територіального управління Державного бюро розслідувань. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник у своєму відзиві зазначає, що позивачем жодних доказів щодо порушення його честі гідності та ділової репутації відповідачами не додано до матеріалів справи. Крім того, представник вказав, що заява [PERSON] , до управління Національної поліції України від 19 вересня 2022 р., на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, є предметом розгляду у справі №127/4824/23 у Вінницькому міському суді за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, що підтверджується доданою до відзиву роздруківкою ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачі вважають, що підстав для задоволення позову немає, оскільки у їх діях відсутній склад цивільного правопорушення. У зв`язку з цим відсутні і підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди. А тому, представник відповідачів просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 06.11.2023 на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог та уточнена позовна заява. Позовні вимоги були викладені наступним чином. Визнати інформацію поширену [PERSON] та [PERSON] , відносно [PERSON] , яка стала відомою [INFO] його колишній дружині, [PERSON] , [INFO] , односельчанам с. Зозів, Вінницького району Вінницької області та іншим громадянам, про те що позивач здійснив розклеювання на автобусних зупинках с. Зозів, Щаслива та у м. Липовець, Вінницької області, листівок із фото [PERSON] та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка», де на листівках було вказане дівоче прізвище [PERSON] - « [PERSON] » - недостовірною. Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію перед його колишньою дружиною, [PERSON] , односельчанами с.Зозів, Вінницького району Вінницької області та іншими громадянами, яким стала відома дана інформація. Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію перед його колишньою дружиною, [PERSON] , односельчанами с. Зозів, Вінницького району Вінницької області та іншими громадянами яким стала відома дана інформація. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 75000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 75000 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати. В подальшому, 09.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання про виклик свідків, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 10.11.2023 заяву про уточнення позовних вимог задоволено, прийнято її до провадження. 12.12.2023 на адресу суду представник відповідачів адвокат Дубінський Ю.Я. подав відзив на уточнену позовну заяву, зміст якого відповідає поданому раніше відзиву. Та додатково зазначив, що позивачем змінено підставу позовних вимог, а саме обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Так, позивачем зазначено, що відповідачі поширили відносно позивача недостовірну інформацію, яку вони нібито повідомили [PERSON] (дочка відповідачів по справі), односельчанам с.Зозів, Вінницького району Вінницької області та іншими громадянам. Однак, позивачем жодних доказів щодо порушення його честі гідності та ділової репутації шляхом розповсюдження недостовірної інформації відповідачами не додано до матеріалів справи разом із уточненням позовних вимог. Також позивачем не зазначено де саме, при яких обставинах і від яких саме осіб йому стало відомо, що неправдива інформація розповсюджувалась саме відповідачами. А тому відповідачі вважають, що підстав для задоволення позову немає. відсутній склад цивільного правопорушення. До відзиву на уточнену позовну заяву представником відповідачів додано роздруківку рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2023 (справа №127/4824/23), відповідно до якого в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено (а.с. 168-170). 20.12.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі, мотивуючи тим, що недостовірна інформація про те, що він здійснив розклеювання на автобусних зупинках м. Зозів, с. Щаслива та у м. Липовець Вінницької області, листівки із фото [PERSON] та її особистими даними і текстом "Обережно злодійка, шахрайка", де було вказано дівоче прізвище [PERSON] - " [PERSON] ", була поширена [PERSON] та [PERSON] та стала відомою їх дочці та його колишній дружині - [PERSON] , їх односельчанам та іншим громадян, які в разі необхідності підтвердять викладені факти. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. У відповіді на відзив позивач зазначає, що ніколи в житті не розклеював та не мав на меті розклеювати на автобусних зупинках с. Зозів, с. Щаслива та у м. Липовець, Вінницького району, Вінницької області зазначених листівок. Зважаючи на викладене, інформація, поширювана щодо нього, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі такою, що на його переконання, порушує його немайнові права, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідачів. Поширення даної інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Також поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку його особи в очах його колишньої дружини, [PERSON] , жителів с. Зозів Вінницького району Вінницької області та інших громадян, яким стала відома дана інформація, порушивши честь позивача. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачами завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. А тому, позивач просив суд вищевикладене врахувати при винесенні рішення по справі та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі заперечення щодо відповіді на відзив не подали. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 30.01.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті, а також в одне із наступних судових засідань викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 05.03.2024 на адресу суду надійшла заява від представника відповідачів, в якій вказано, що сторона відповідачів вважає за необхідне відмовитись від виклику в судове засідання свідка [PERSON] , у зв`язку з тим, що ця особа надавала ті самі пояснення в якості свідка у Вінницькому міському суді Вінницької області у справі №127/4824/23. Рішення набрало законної сили. Надалі, ухвалою суду від 07.05.2024 задоволено клопотання позивача про визнання обов`язкової явки у судове засідання відповідачів, визнано обов`язковою явку у судове засідання відповідачів [PERSON] та [PERSON] для дачі особистих пояснень. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та надав пояснення, аналогічні з поясненнями, які викладені в позовній заяві та уточненій позовній заяві. На підтвердження своєї позиції позивач долучив до позовної заяви заяву [PERSON] на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від. 19.09.2022 наступного змісту. «Я, [PERSON] з 07 вересня 2008 року проживала у шлюбі з [PERSON] , ( [INFO] , співробітником Поліції Вінницької області). З 25 вересня 2012 року після розірвання шлюбу, продовжила проживати з [PERSON] однією сім`єю, спільно утримуючи та виховуючи наших двох дітей. З 24 березня 2022 року я з дітьми знаходжусь за кордоном - [PERSON] . 29 червня 2022 року моїм батькам, що проживають у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області, стало відомо про те, що листівки із моїм фото та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка» розклеєні на автобусних зупинках с. Зозів та с. Щаслива Липовецького району і у м. Липовець Вінницької області. На листівках вказане дівоче прізвище [PERSON] . По даному факту батьки викликали працівників Липовецького відділу поліції та написали заяву. Про свої підозри на [PERSON] повідомили. Така ситуація повторилась уже тричі. Нажаль, працівникам поліції не вдалось встановити особу, що розклеювала дані листівки із образливим змістом, а також встановити причетність [PERSON] до даної події. Виникає запитання, як довго так буде продовжуватись? Обґрунтування, чому підозрюю саме [PERSON] полягає в наступному. Чоловік часто морально мене принижував та знущався. Майже завжди це було в присутності дітей. Іноді закривав двері та забирав телефон, щоб я не могла нікому зателефонувати. Останнім часом в стані алкогольного сп`яніння влаштовував скандали та виганяв мене з дому. Під час таких з`ясувань відносин він телефонував моїм батькам, принижував їх та мене, висловлював нецензурну лайку в нашу адресу. В поліцію не зверталась, тому що [PERSON] користуючись службовим становищем погрожував мені і батькам. Протягом останнього року спільного проживання часто мені говорив, якщо мене щось не влаштовує, то я можу йти, а на моє місце черга стоїть. Але як було йти, коли він не віддавав дітей. Залишити їх батькові, який постійно на роботі, чи п`є пиво з подружкою після роботи? Так вчинити по відношенню до дітей я не могла. Тому терпіла таке відношення і залишилась. Про цю ситуацію в нашій сім`ї було відомо найближчим родичам та знайомим. Але ні до чиїх порад чоловік не дослуховувався. В ніч з 8 на 9 березня 2022 року чоловік в стані алкогольного сп`яніння влаштував чергове з`ясування відносин. Забрав у мене ключі від будинку по [ADDRESS] . Зранку сказав покинути будинок. Діти на той момент були у м. Хмільнику у його родичів. 22 березня 2022 року я зустрілась з ним, щоб обговорити ситуацію, що склалася. Запропонувала жити окремо без взаємних образ. Отримала відповідь, що можу йти на всі чотири сторони, але діти будуть жити тільки з ним у його будинку ( [ADDRESS] ). Він навіть не впустив до будинку забрати одяг. Тому я прийняла рішення їхати за кордон. В першу чергу для збереження життя і здоров`я дітей, а також мати можливість бути разом із своїми дітьми та позбутися постійного психологічного тиску зі сторони [PERSON] . Виїзд з України був за згодою дітей. Вже перебуваючи в Литві, він подав позовну заяву про стягнення аліментів до Вінницького міського суду. У цій заяві доводив, що діти проживають разом з ним у Вінниці, і просив суд стягнути аліменти з мене на утримання дітей. Я надала до суду всі підтверджуючі документи мого з дітьми перебування за кордоном. Уже було два засідання, на які він не з`явився. 22 вересня 2022 року має відбутись третє засідання. До Литви ми виїхали по внутрішньому українському паспорту та свідоцтвах про народження. Через електронну чергу МЗС України я зареєструвалась на 07 вересня 2022 року до Консульського відділу Посольства України в Литовській Республіці на виготовлення закордонних паспортів для себе і дітей. Мої документи прийняли, а дітям у виготовленні консул відмовив, мотивуючи тим, що [PERSON] написав лист до Посольства України в Литві про незаконне вивезення дітей мною з України. Тому мені обов`язково потрібно мати його дозвіл для виготовлення закордонних паспортів. Майже за 6 місяців нашого перебування у литві, він не запропонував жодної фінансової підтримки дітям. Лише запитував чи не голодають. Своїми діями і вчинками перешкоджає робити необхідні речі. Розповсюджує листівки з неправдивою інформацією в селі, де я народилася, виросла, навчалась, де живуть мої батьки-пенсіонери, родичі та знайомі. Все зазначене мною у цій заяві вважаю умисним насильством [PERSON] у власній сім`ї. Насильство чинилось ним не тільки по відношенню до мене, але і проти власних дітей, які часто були вимушеними свідками свавілля власного батька «правоохоронця» і підтримували сторону безпідставного ображеної матері». Допитана за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що у кінці 2022 року їй від багатьох людей, знайомих, кумів, родичів стало відомо, що колишні тесть і теща [PERSON] - відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] розповсюджували інформацію що [PERSON] , розклеював на зупинках громадського транспорту листівки з зображенням [PERSON] - доньки відповідачів з образливим змістом. Втім, як їй відомо зі слів позивача, він цього не робив. На запитання суду від кого конкретно свідку відома така інформація, остання відповіді дати не змогла. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у 2022 році, точних дат не пам`ятає, сусіди повідомили їй, що на зупинці громадського транспорту у с.Зозів, де вони проживають розклеєні листівки із зображенням її дочки [PERSON] з образливим змістом. Для встановлення осіб, яке це вчинили вона викликала поліцію і написала відповідну заяву. У зв`язку з поганими стосунками між її дочкою [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] у розклеюванні даних листівок вона запідозрила саме [PERSON] , про що вона і повідомила працівникам поліції. При цьому вона не стверджувала, що це зробив саме він, а лише висловила свої міркування. Аналогічні пояснення дав і відповідач [PERSON] . Представник відповідачів - адвокат Дубінський Ю.Я. вимоги позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю з підстав зазначених у відзивах. На підтвердження своєї позиції представником відповідачів надано наступні докази. Копія свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 47), з якого слідує, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками (відповідачі по справі); копія рішення Замостянського районного суду м. Вінниця про розірвання шлюбу від 26.09.2012 (а.с. 48), з якого слідує, що шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано; копія цифрового дозволу із належним чином завіреним перекладом на тимчасове проживання у Литовській Республіці [PERSON] (а.с. 50, 51); копія листа Відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 15 серпня 2022 та №7167/229/01-2022 на адресу [PERSON] , з якого слідує, що працівниками ВП №4 здійснено ретельну перевірку звернення [PERSON] , про те, що невідома особа в с. Зозів порозклеювала листівки з образливими змістом відносно доньки заявниці - [PERSON] . Дане звернення від 01.08.2022 відповідним чином було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відділу поліції № 4 за № 4711. За результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим його подальший розгляд здійснено у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Зважаючи на вище вказане, в описаному випадку відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, встановити особу, яка розклеювала листівки із образливими змістом відносно доньки заявниці - [PERSON] не представилось можливим, а також і не представилось можливим встановити причетність [PERSON] до даної події. В разі встановлення даної особи буде повідомлено додатково (а.с. 52). Крім того, надано копію листа Відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 20 вересня 2022 року №8805/229/012022, направленого на адресу [PERSON] (а.с. 53), з якого слідує, що проведено перевірку повідомлення про те, що невідомі особи в с. Зозів розклеїли листівки з фото доньки [PERSON] з неправдивою інформацією. Дане повідомлення було зареєстроване в ІТС ІПН відділу поліції №4 за №5715 від 14 вересня 2022 року. 20.09.2022 було складено відповідну довідку, з якою заявниця може ознайомитися в канцелярії ВП №4. В разі встановлення особи, яка здійснила розклеювання листівок, заявницю буде повідомлено додатково. Також, надано копію супровідного листа управління Головної інспекції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 07.03.2023 №37 Д-2аз (а.с. 54) відповідно до якого на адресу адвоката Дубінського Ю.Я. направлено належним чином завірені копії матеріалів розгляду за зверненням [PERSON] , що обліковані у Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» під №5157 від 04.10.2022. До даної відповіді долучено копію повідомлення Гайсинського районного УП ГУНП у Вінницькій області №13804/210/01 2022 від 19.10.2022 та копію заяви [PERSON] про вчинення злочинів, подану до Національної поліції та ГУНП у Вінницькій області від 12.03.2023 з додатками (а.с. 56-58). Відповідно до копії листа Гайсинського районного УП ГУНП у Вінницькій області №13804/210/01 2022 від 19.10.2022 на адресу [PERSON] зазначено про результати розгляду звернення останньої щодо неправомірних дій відносно неї [PERSON] (а.с. 55) Також долучено копію заяви [PERSON] про вчинення злочинів, подану до Національної поліції та ГУНП у Вінницькій області від 12.03.2023. У даній заяві [PERSON] просить внести до Єдиного реєстру досудових розслідувані відомості за фактом вчинення відносно неї [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 129, 182 КК України. До зазначеної заяви долучено копії знімків екрана телефону заявниці (скриншотів) повідомлень у «Вайбер» від [PERSON] до [PERSON] з образами та погрозами (а.с. 56-61). Крім того, долучено фотокопії листівок - оголошень, які були підставою для звернення до органів поліції, на яких зображено [PERSON] із тектом «Обережно злодійка шахрайка [PERSON] , уродженка села Зозів, Липовецького району, Вінницької області» із зазначенням номеру телефона (а.с. 62-65). Також долучено копію супровідного листа управління Головної інспекції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №296/37/01-2023 від 24.03.2023, відповідно до якого на адресу четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому направлено матеріали звернення [PERSON] для розгляду в межах компетенції. У листі зокрема зазначено, що до УГІ ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від [PERSON] щодо неправомірних дій з боку колишнього чоловіка [PERSON] , який по 10.03.2023 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП. Заявниця зазначила що [PERSON] в період часу з 2022 по 2023 рік систематично вчиняв відносно неї та спільних дітей насильство в сім`ї, погрожував фізичною розправою та поширював неправдиву конфіденційну інформацію у соціальних мережах. (а.с. 66). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Так, наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень неможливо довести. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Зазначена норма також: передбачає різницю між «інформацією» та «ідеями». Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статті 10 поширюються не тільки на «правдиву», тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеною статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу, національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб, які і є необхідними у демократичному суспільстві. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) визначено, що положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року До таких висновків дійшов Верховний Суд в Постанові від 31 травня 2021 року справі № 638/9228/18. Таким чином, як зазначили відповідачі, у серпні та вересні 2022 року на стовпах та на зупинках у рідному селі дочки відповідачів Зозові Липовецького району Вінницької області, а пізніше й у м. Вінниця були розміщені оголошення з її особистою фотографією із зазначенням її персональних даних (використано її дівоче прізвище) із написом «Обережно злодійка та шахрайка». Зважаючи на конфліктні відносини доньки відповідачів [PERSON] з її колишнім чоловіком [PERSON] - позивачем по справі, відповідачка [PERSON] обґрунтовано підозрювала, що позивач може мати стосунок до цих оголошень. Захищаючи права своєї дочки, відповідач [PERSON] 01.08.2022 звернулась до правоохоронних органів, а саме до ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Адже відповідно до частини 1 статті 308 ЦК України за загальним правилом, фотографія на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюдженої відповідачем [PERSON] , а саме поданням нею заяви до ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 01.08.2022 року, щодо розклеювання невідомою особою в с.Зозів листівок з образливим змістом відносно [PERSON] , оскільки в даному випадку [PERSON] реалізовувалось конституційне право на звернення до правоохоронних органів. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог долучив лише копію заяви [PERSON] , яка подана до ГУНП України у Вінницькій області від 19.09.2022. Що стосується показів свідка [PERSON] , то суд не може взяти їх до уваги, адже свідок не може конкретно зазначити джерела інформації щодо поширення відповідачами недостовірної інформації стосовно [PERSON] , що робить неможливим перевірку таких показів. Таким чином позивач не надав будь-яких доказів того, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] поширили відносно нього, [PERSON] , недостовірну інформацію, яку надалі повідомили його колишній дружині, [PERSON] , односельчанам с. Зозів та іншим громадянам. Крім того, позивач не зазначив де саме, при яких обставинах і від кого саме стало відомо, що неправдива інформація розповсюджується відповідачами. Тому дане твердження позивача не доведено. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недостовірною та спростування інформації, то і підстав для задоволення вимоги позовної заяви про стягнення моральної шкоди також відсутні. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, то всі понесені судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed