Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2020 року державної реєстрації актів цивільного стану но містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 119, свідоцтво [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кєєво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. 18.06.2024 позивачка вступила у інший шлюб внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Утримання та виховання спільної з відповідачем доньки здійснюється позивачкою самостійно. У позові позивачка зазначила, що сторони проживають окремо, відповідач не здійснює жодних активних дій спрямованих на виховання дитини та надання допомоги з її утримання, яке, зокрема, складається з обов`язкових і необхідних витрат на існування, годування, життя, особистий, фізичний і духовний розвиток дитини, лікування (у разі необхідності), на що позивачкою, за її підрахунком, витрачається близько 15\~000,00\~грн щомісячно. При цьому, відповідач має гарний стан здоров`я, за час перебування у шлюбі скарг щодо погіршення його самопочуття не було, на обліку у жодній лікарні, у тому числі з вузьких спеціальностей не перебуває, інших дітей чи непрацездатних родичів на утримання немає, інші грошові зобов`язання відсутні, є працездатною особою, проте, відомості щодо розміру заробітної плати відповідача у позивачки відсутні. Зважаючи на викладене позивачка вважає, що відповідач має спроможність сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.07.2024 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 13.08.2024 року на адресу суду надійшла заява позивачки, у якій остання просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 29.07.2024 року через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Встановлено,\~що сторони\~з 16.03.2020\~року перебували\~у шлюбі зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 119 який було розірвано рішенням Києво-Святошинський районного суду Київської області від 17.10.2022 року (справа №369/6817/22, провадження №2/369/4629/22). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 09, від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб: № 6334-5002703363 від 10.04.2023 року, № 6334-5002703389 від 10.04.2023 року фактичне місце проживання позивачки та спільної дитини сторін [PERSON] , як ВПО, визначено за адресою: м. Харків, проїзд Комунальний, буд. 21. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивачка 18.06.2024 року уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегвонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 227, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст.\~51\~Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Згідно зі ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. З роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст.\~1-3\~Конвенції ООН\~«Про права\~дитини» від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради\~України\~№789-ХІІ\~від\~27\~лютого\~1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.\~ Згідно з\~ч.ч.1,\~2\~ст.\~27\~Конвенції ООН\~«Про права\~дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; )\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Доказів того,\~що відповідач\~за станом\~здоров`я\~або з\~інших підстав\~не може\~приймати участь\~в утриманні\~спільної дитини\~суду не\~надано. Окрім того, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 22.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved