Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила припинити право спільної часткової власності між нею та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виділити їй в натурі 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частки вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1185 від 01 грудня 2021 року. Іншою 1/2 часткою зазначеного житлового будинку володіє [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 174 від 09 березня 2019 року. Частки житлового будинку є відокремленими житловими приміщеннями із незалежними комунікаціями, газо- та електропостачанням, водопостачанням та водовідведенням і можуть бути виділені в натурі. На даний час у неї виникла необхідність для належного оформлення документів, тому виникла необхідність у поділі житлового будинку в натурі як окремого та цілого об`єкта нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації, що стало підставою для подання нею відповідного позову до суду. Ухвалою судді\~від 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження (а.с. 21). Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання позивачка не з`явилася, яка письмово у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] Відзиву на позов відповідачкою не подано. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи, що всі учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1185 від 01 грудня 2021 року (а.с. 9). Іншою 1/2 часткою зазначеного житлового будинку володіє [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 174 від 09 березня 2019 року (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого [PERSON] на будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 140,0 кв.м. (а.с. 11-13). Із довідки-характеристики ПП «Інвентаризатор Ічнянщини» від 24.11.2021 року вбачається, що житлова площа житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] змінилася з 33,6 кв.м. на 42,2 кв. м. у зв`язку з реконструкцією пічного опалення. Самочинні прибудови відсутні. Гараж, л/к, сарай побудовані до 1992 року згідно наказу № 127 Держбуду України від 24.05.2001 р не є самочинним будівництвом (а.с. 13-на звороті). Із висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2024 року виданого ТОВ «Бюро оцінки та технічної інвентаризації «ПРА ВЕКС» видно, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1185, належить 1/2 частка житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд. 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарськр-побутових будівель та споруд, складаються з: тамбур «1-1» площею 2,8 кв. м., кухня «1-2» площею 11,4 кв. м., душ «1-3» площею 1,5 кв. м., кімната «1-4» площею 11,4 кв. м., вітальня «1-5» площею 9,6 кв. м., кімната «1-6» площею 14,2 кв. м., кімната «1-7» площею 16,6 кв. м. Загальна площа 67,5 кв. м., житлова площа 42,2 кв. м. По надвірних будівлях та спорудах: сарай літ. «Б1-1», сарай літ. «В-1», гараж/л.к./сарай літ. «Г-1», погріб під В-1 літ. «Пг», огорожа літ «N», ворота з хвірткою літ. «N». Об`єкт розташовано по [ADDRESS] . За технічними показниками 1/2 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~Норми ч. 1 ст. 16 ЦК України вказують, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.\~356,\~358 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до частин 1, 3\~статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частки позивачки та відповідачки у вказаному майні є рівними - по 1/2 частці у кожного і кожен із співвласників в силу вимог\~статті 364\~Цивільного\~кодексу\~України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень п. 2,\~п. 6, п. 7 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №7\~від\~04\~жовтня\~1991\~року\~"Про\~практику\~застосування\~законодавства,\~що\~регулює\~право приватної\~власності\~громадян\~на жилий\~будинок" судам підвідомчі спори, пов`язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про виділ частки з будинку (поділ будинку), що є спільною власністю (частковою чи сумісною), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). Аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає встановленим, що виділ частки (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, є можливим, оскільки кожній з них може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності, що має місце в даному конкретному випадку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд установив також, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки обгрунтовані на законі.

Outcome: approved