Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Адвокат Лях І.Д., діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] вимагаючи повернення безпідставно отриманих 3000 євро, які були передані для організації проживання дитячого хореографічного колективу на міжнародному фестивалі в Угорщині. Домовленість була усною, без укладення письмового договору, і факт передачі коштів був підтверджений розпискою. Після отримання коштів відповідачка повідомила про перенесення фестивалю через COVID-19, але не повернула гроші та не надала підтвердження офіційного оформлення проживання. У подальшому вона уникала контактів з позивачкою. Попередні спроби досудового врегулювання, включаючи лист-вимогу та адвокатський запит, не дали результату, тому позивачка звернулася до суду з вимогою стягнути безпідставно отримані кошти та покрити судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, представник позивачки подав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти вирішення справи за відсутності його та позивачки, ухвалення заочного рішення. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала. Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)». Відповідачка кореспонденцію суду не отримала, а листи повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала. При цьому, позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставини цієї справи, на які позивачка послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачки, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права встановив наступні обставини. Судом встановлено, 01 березня 2020 року позивачка надала відповідачці 3000 євро для організації проживання дитячого хореографічного колективу «ВОСТОК» у місті Тисауйварош (Угорщина) під час міжнародного дитячо-юнацького фестивалю-конкурсу, запланованого на 18-20 березня 2020 року. Погодження щодо оплати проживання було усним, без укладення письмового договору. Відповідачка, пропонуючи свої послуги, посилалася на свій статус керівника громадської організації «ДІТИ УКРАЇНИ» та стверджувала, що має відповідний досвід у організації подібних заходів. Вона також надала лист-запрошення №29 від 01.03.2020 на ім`я директора ЗОШ №78 про участь дітей у конкурсі, що підтверджувало її залученість у процес організації (а.с. 12). Факт передачі коштів у сумі 3000 євро був документально підтверджений розпискою від 01.03.2020, яку власноруч склала та підписала відповідачка. Також розписку підписали її чоловік, [PERSON] , який є співзасновником ГО «ДІТИ УКРАЇНИ», та сама позивачка. Вказані обставини підтверджуються відповідними документами, зокрема розпискою (а.с. 13) та витягом з ЄДРПОУ громадської організації «ДІТИ УКРАЇНИ» (а.с. 14). Після отримання коштів відповідачка повідомила про перенесення конкурсу на 15-17 червня 2020 року, посилаючись на розповсюдження коронавірусу COVID-19 (а.с. 15). Однак, у ході подальшого спілкування з`ясувалося, що жодних офіційних договорів щодо організації проживання дітей за кордоном не було укладено. З метою повернення коштів, 22.09.2021 позивачка надіслала на ім`я відповідачки лист-вимогу з описом вкладень, в якому просила повернути отримані 3000 євро протягом 10 днів (а.с. 16-18). Згідно з розпискою про вручення поштового відправлення, відповідачка отримала лист 29.09.2021 та власноруч розписалася про його отримання (а.с. 19). Проте відповідачка не вжила жодних дій для повернення коштів, уникала спілкування з позивачкою та не відповідала на телефонні дзвінки. У зв`язку з цим, позивачка звернулася до правоохоронних органів. Відділ поліції №5 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області листом від 09.09.2022 №7200/238/01 повідомив про відсутність підстав для відкриття кримінального провадження та порадив звернутися до суду для вирішення спору (а.с. 20-21). Надалі, з метою досудового врегулювання конфлікту, адвокат позивачки 15.05.2024 надіслав на адресу відповідачки адвокатський запит №45/24, в якому просив повідомити про порядок та строки добровільного повернення коштів, а також пропонував повернути отримані 3000 євро (а.с. 22-24). Проте відповіді на цей запит не було отримано. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною другої означено статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». Згідно із постановою Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі». Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15). Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що правова підстава, на якій були набуті грошові кошти у сумі 3000 євро, на теперішній час не існує, а набуття грошових коштів [PERSON] відбулося за рахунок [PERSON] , що відповідає вищезазначеним критеріям. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У зв`язку з наведеним вище, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення безпідставно набутих коштів в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за розпискою. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18),№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження№ 14-446цс18). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому, з огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що [PERSON] безпідставно набула грошові кошти в розмірі 3000 євро та порушує майнові права [PERSON] , тому позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у виді судового збору в розмірі 1056 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved