Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

04 червня 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Турка-Романюк, шляхом використання засобів електронного зв`язку, звернувся до суду з вказаним цивільним позовом, відповідно до вимог якого просить суд: - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь заборгованість за Договором оренди землі від 25 грудня 2020 року сплати орендної плати у розмірі 3 810, 89 грн; - розірвати Договір оренди землі від 25 грудня 2020 року, який укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , на земельну ділянку площею 2,000 га, з кадастровим №7421180400:03:000:0836. Також, наполягає на розподілі судових витрат у виді сплаченого судового збору у сумі - 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить - 15 000 грн В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 31 жовтня 2017 року йому на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, кадастровий №7421180400:03:000:0836, яка розташована на території с. Антонівка Прилуцького району Чернігівської області. 25 грудня 2020 року між ним, як орендодавцем, та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як орендарем, було укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки на умовах строковості та платності. У подальшому, 01 листопада 2021 року відповідно до встановленого законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право оренди. Позивач наголошує, що згідно з п. 9 розділу «Орендна плата» обумовленого Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 1 115,17 грн за один рік оренди, з якої підлягає утриманню до бюджету сума податків та зборів відповідно до чинного законодавства. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на дату укладення Договору становить - 22 305,48 грн (п. 5 Договору), а обчислення розміру орендної плати на земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 Договору). Проте, відповідач, як орендар, порушив свої зобов`язання за Договором, в частині сплати орендної плати за 2021, 2022, 2023 роки. У зв`язку з цим, за підрахунками позивача загальний розмір такої заборгованості з врахуванням щорічної індексації та суми податкових платежів становить - 3 810,89 грн, з яких: 1 226,80 грн (22 305,48 грн (НГО) х 5% х 1.1 (індекс інфляції за 2021 рік) - заборгованість зі сплати орендної плати за 2021 рік, 1 411,94 грн (22 305,48 грн (НГО) х 5% х 1.266 (індекс інфляції за 2022 рік)- заборгованість зі сплати орендної плати за Договором за 2022 рік, та 1 172,15 грн (22 305,48 грн (НГО) х 5% х 1.051 (індекс інфляції за 2023 рік) - заборгованість зі сплати орендної плати за Договором за 2023 рік. Вказаний факт на думку позивача порушує умови Договору та чинне законодавство. Зазначає, що практика Верховного Суду, зокрема постанова від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19, орієнтує суди на те, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватися з обов`язковим урахуванням індексу інфляції. У зв`язку з цим, зважаючи на систематичне порушення відповідачем обумовленого між ними Договору оренди землі наявні правові підстави для його розірвання та стягнення відповідної заборгованості орендної плати у судовому порядку. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03 липня 2024 року. 26 червня 2024 року від відповідача ФОП [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заявлені до нього позивачем вимоги він не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовує свою позицію зокрема тим, що п. 26 спірного Договору обумовлено обов`язок позивача, як орендодавця, своєчасно отримувати внесену орендарем орендну плату, що фактично ним і було знехтувано, оскільки відповідач неодноразово у 2022 та 2023 роках, за адресою вказаною у розділі «реквізити сторін», направляв кошти поштовим переказом, а саме: 21 грудня 2022 року - 898 грн, 27 січня 2023 року - 898 грн, 26 червня 2023 року - 2 700 грн, 29 грудня 2023 року - 2 700 грн, які [PERSON] фактично не отримував, що і слугувало підставою для їх повернення. Більше того, як вказує відповідач, він неодноразово направляв позивачу телефонні повідомлення з проханням надати номера рахунків для можливості перерахування відповідних коштів в рахунок оплати орендної плати. При цьому, вказані звернення позивачем були залишені поза увагою. Наголосив, що ним своєчасно та сумлінно виконувалися обумовлені договором умови в частині оплати оренди, свідченням чого є оплата необхідних податків. Поза цим, вказав, що саме за рахунок його особистих коштів у сумі - 14 800 грн було виготовлено технічну документацію та нотаріальне посвідчення договорів дарування земельних ділянок (а.с. 36-39). 27 червня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від представника позивача - адвоката Турки-Романюк А.С. до суду надійшла клопотання про долучення документів до матеріалів справи (а.с. 68). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2024 року задоволено клопотання позивача - адвоката Турка-Романюк А.С. про її участь у підготовчому судовому засіданні, яке призначене на 03 липня 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 07 червня 2022 року, засобами електронного зв`язку, від адвоката Турка-Романюк А.С., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 79-86). Відповідно до змісту якої сторона позивача, зокрема, наголошує, що самим відповідачем не заперечується, а навпроти, долученими ним копіями документів доводиться факт здійснення ним оплати податків за нарахований дохід на користь позивача у виді орендної плати податку на доходи фізичних осіб та військового збору без врахування індексації, що є менше необхідного. Щодо позиції відповідача в частині його наміру здійснити виплату оренди, шляхом відправки поштового переказу, вказали про відсутність відповідної умови у змісті Договору, що відповідно не кореспондувало його обов`язку слідкувати за поштовою кореспонденцією та отримувати орендну плату у зазначений спосіб. Навпроти, посилаючись на положення п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 537 ЦК України, зазначили на можливість здійснення відповідної оплати оренди, шляхом зарахування відповідних коштів на депозит нотаріуса. Більше того, як вказує позивач, навіть якщо направлені йому кошти у 2021 році та 2022 році у сумі 898 грн і були ним отримані, їх розмір не відповідав сумі необхідного розміру оренди з урахуванням індексації. При цьому, цільове призначення поштових переказів, здійснених відповідачем у 2023 році, у сумі 2 700 грн, позивачу не зрозуміле, адже за яку саме земельну ділянку та який період здійснене таке перерахування йому не відоме, а квитанції не несуть відповідного смислового навантаження. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 липня 2024 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 серпня 2024 року. 28 серпня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від адвоката Турка-Романюк А.С., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , до суду надійшли додаткові пояснення по суті спору (а.с. 101-103). Відповідно до змісту якої сторона позивача вказала аналогічні відомості на обґрунтування своїх вимог, наголосивши на обов`язку відповідача у вказаній категорії справ доводити в суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язання за договором в частині внесення повної оплати орендної плати або ж довести факт належного виконання ним такого зобов`язання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Турка-Романюк А.С. в позовні вимоги підтримала та вказала, що відповідач систематично не нараховував під час виконання договору індексацію, крім того, порушив строки сплати коштів по зобов`язанням. Пояснила, що не обізнана у тому, чи відомо було її довірителю про кошти, що надходили, однак, орендар міг виконати грошове зобов`язання поклавши на депозит нотаріуса. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред`явлені до нього вимоги не визнав та категорично заперечив. Пояснив, що позивач є колишнім зятем, і тому договір укладався в такій формі. Позивач разом з донькою відповідача часто особисто відвідували їх. В свою чергу відповідач сприяв отриманню земельної ділянки, і згодом був укладений договір оренди. Питання щодо способу оплати не піднімалось, бо дочка з зятем часто приїздили особисто. В подальшому їх сімейне життя не склалось, і почалась судова процедура. Відповідач зазначив, що дійсно договір було укладено 25 грудня 2020 року. Однак, за 5 днів користування земельною ділянкою у 2020 році він орендну плату не нараховував, не надсилав та не звітував в податковій службі. За 2021 рік він визначив суму оплати у розмірі 1115,17 грн., але індексацію на цю суму не нараховував. Податкову звітність щодо свого зобов`язання за цей рік не подавав. Борг за 2021 рік намагався сплатити 27.01.2023 року поштовим переказом, однак позивач його не отримав. Сам відповідач телефонував, писав у месенжерах з запитаннями щодо способу отримання грошей, однак будь-якої відповіді не отримав. За 2022 рік він нарахував суму 1115,17 грн., індексація в яку також не входила. Про цю суму прозвітував в податкову, і 21.12.2022 року надіслав поштовим переказом, який також не отриманий. Крім того, у 2022 році позивач подав позов про розірвання договору з підстав підробки його підпису, і у 2023 році судом було відмовлено у його задоволенні. При цьому, безпосередньо в судовому засіданні відповідач повідомляв про надсилання коштів поштовими переказами, однак відповідач свідомо ухилявся від отримання цих коштів. У 2023 році відповідач нарахував орендодавцю суму орендної плати в розмірі 2700 грн., однак у податковій звітності відобразив лише 1115,17 грн., і 29 грудня 2023 року направляв поштовим переказом. Згодом, оформляв поштові перекази по 2700 грн. для погашення заборгованості за 2021 та 2022 роки. Судом встановлено, що позивачу по справі [PERSON] з 31 жовтня 2017 року належна на праві приватної власності земельна ділянка площею 2 га, кадастровий №7421180400:03:000:0836, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована у с. Антонівка Чернігівської області. 01 листопада 2021 року державним реєстратором Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Козловою О.А., на підставі Договору оренди б/н від 25 грудня 2020 року, зареєстровано право оренди на вказану вище земельну ділянку, строком на 25 років, до 25 грудня 2045 року, орендар ФОП [PERSON] , що доводиться інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №292982671 від 28 грудня 2021 року (а.с. 12-13). З копії Договору б/н від 25 грудня 2020 року вбачається, що між [PERSON] , як орендодавцем, та ФОП [PERSON] , як орендарем, було підписано відповідний договір оренди землі, а саме земельної ділянки кадастровий №7421180400:03:000:0836. Відповідно до умов вказаного договору: нормативно грошова оцінка даної земельної ділянки становить - 22 305, 48 грн (п. 5 даного Договору); строк дії договору 25 років (п. 8 даного Договору); орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% (1 115, 17 грн), за один рік оренди, з якої підлягає утриманню до бюджету сума податків та зборів відповідно до чинного законодавства України (п. 9 даного Договору); обчислення розміру орендної плати на земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 даного Договору); орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня кожного звітного року (п. 11 даного Договору); у разі не внесення орендної плати у строки, визначені п. 11 Договору, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 14 даного Договору); за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору, сторона яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (п. 38 даного Договору). У розділі «Реквізити сторін» наявні відомості щодо ідентифікуючих відомостей сторін договору та їх особисті підписи (а.с. 14-15). За результатами вказаного договору його сторонами 25 грудня 2020 року було підписано відповідний Акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки (а.с. 15 зворот). Суд зважає, що факт укладання вказаного Договору оренди землі № б/н від 25 грудня 2020 року, який був зареєстрований у встановленому законом порядку, сторонами по справі підтверджено та не оспорюється. Більше того, чинність вказаного Договору та належність його реєстрації підтверджена рішенням, ухваленим 21 серпня 2023 року Варвинським районним судом Чернігівської області у межах цивільної справи №731/75/22. Вказане рішення суду 10 жовтня 2023 року набрало законної сили (а.с. 40-43). Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі можуть зазначатися інші умови. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового Кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч. 3 ст. 21 Закону). Суд бере до уваги, що спірним Договором оренди не передбачено умови про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексації, що проводиться з іншого ніж індекс інфляції показника (коефіцієнт від НГО), а тому для сторін цієї угоди діє норма, закріплена у ч. 3 ст. 21 Закону про обчислення розміру орендної плати саме з урахуванням індексів інфляції. Відповідно до правого висновку Верховного Суду, викладеного у пунктах 55, 56, 66 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата). Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Формула та порядок обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації за договорами оренди землі законодавством не передбачені, а тому слід керуватися нормами права, які регулюють подібні відносини. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2021 року №630 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно. Пунктом 17 зазначеної Методики передбачено, що якщо орендна плата визначена на підставі цієї Методики (крім пункту 13 цієї Методики) або абзацу четвертого частини сьомої статті 18 Закону (орендна плата за базовий місяць) і при цьому між датою визначення орендної плати за базовий місяць і датою підписання акта приймання-передачі минуло більше ніж один повний календарний місяць, розмір орендної плати за перший місяць оренди встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць. Вказана Методика є нормою права, яка регулює подібні відносини, а формула розрахунку відповідає правовій природі інфляційних нарахувань, яка полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Крім того, порядок нарахування інфляції, визначений в даній Методиці, співпадає із загальним поняттям інфляції, визначеним Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Відповідно до абзацу 2 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078). Як зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 915/2095/19, встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю». Розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній період у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний період та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому періоді). Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період. За таких обставин, суд аналізуючи вищезазначені положення законодавства та судову практику, у сукупністю з умовами спірного договору оренди землі, укладеного між сторонами по справі, вважає вірним наступний порядок нарахування орендної плати: - індексована орендна плата за 2021 рік - 1 226,80 грн (22 305,48 (нормативно грошова оцінка) х 5% (відсоток оренди) х 1.10 (індекс інфляції за 2021 рік)); - індексована орендна плата за 2022 рік - 1 553,13 грн (1 226,80 (індексована орендна плата за 2021 рік) х 1,266 (індекс інфляції станом за 2022 рік)); - індексована орендна плата за 2023 рік - 1 632,34 грн. (1 553,13 (індексована орендна плата за 2022 рік) х 1,051 (індекс інфляції станом за 2023 рік)). Суд зважає, що позивачем під час здійснення розрахунку індексованої орендної плати не було враховано необхідність нарахування до початкової заборгованості вартості грошей (боргу), яка повинна бути визначена уже з урахуванням індексу інфляції за попередній період. Адже розрахунок позивача виконаний, шляхом множення непроіндексованої орендної плати за договором на індекс інфляції залежно від року нарахування заборгованості, що, не є вірним, проте, оскільки є меншим ніж розраховано судом, то у силу диспозитивності процесу сприймається судом, як заборгованість, яка може бути пред`явлена у межах вказаного позову. У зв`язку з цим, з урахуванням принципу належного виконання зобов`язання суд констатує обов`язок у орендаря сплатити орендодавцеві індексовано орендну плату за 2021, 2022, 2023 роках, як про це домовилися сторони у договорі. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд зважає, що згідно з позицією відповідача, яка була підтверджена на етапі судового розгляду, розрахунок орендної плати здійснювався без врахування індексу інфляції, який обумовлений змістом договору. Вказані обставини також безпосередньо підтверджуються інформацією з Додатку 4 ДФ (до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску) з сплаченими відповідачем податками в рахунок доходу позивача [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), як його податковим агентом, а саме: - у 2022 році в рахунок доходу за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду (код ознаки доходу 106) нараховано: орендну плату - 1 115,27 грн, ПДФО - 200,73 грн, ВЗ - 16,73 грн (а.с. 47-48); - у 2023 році в рахунок доходу за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду (код ознаки доходу 106) нараховано: орендну плату - 1 115,17 грн, ПДФО - 200,73 грн, ВЗ - 16,73 грн (а.с. 48 зворот - 49). Аналогічна інформація в частині нарахування [PERSON] на користь [PERSON] доходу [PERSON] відображена у Відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 71). При цьому відомості щодо відповідного нарахування доходу на користь позивача та сплату податкових платежів за 2021 рік стороною відповідача до суду подано взагалі не було, однак пояснено, що відповідачем порушено як порядок нарахування, так і обов`язок вчасної виплати та податкової звітності. У зв`язку з цим, суд констатує факт нарахування відповідачем орендної плати на користь позивача, яке здійснене у порушення укладеного між ними Договору оренди землі, оскільки здійснене без врахування індексації, як обумовлено п. 10 Договору. Таким чином, за підрахунками суду розмір заборгованості відповідача перед позивачем за індексованою орендною платою обрахованій без вирахування необхідних податків у виді: податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18% (п. 170.1.4 статті 170 Податкового кодексу України) та 1,5% військового збору (п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України) становить - 4 412, 27 грн. За приписами п. 170.1.1. ч. 170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Таким чином при перерахуванні стягнутої на підставі рішення суду орендної плати орендар (боржник у виконавчому провадженні) зобов`язаний утримати з неї та сплатити у передбаченому законодавством порядку ПДФО та ВЗ. Разом з тим, зважаючи на диспозитивність процесу та об`єм нарахованої позивачем заборгованості за несплачену орендну плату, розмір якої є менший від нарахованої судом, яку і просить позивач стягнути, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої частини орендної плати у розмірі - 3 810, 89 грн, яка нарахована без вирахування необхідних податків. Щодо позовних вимог в частині розірвання спірного Договору оренди землі, суд дійшов таких висновків. Зважаючи на вищевикладені обставини, посилання відповідача [PERSON] на свій добросовісний намір здійснити перерахування коштів на користь [PERSON] в рахунок оплати орендної плати за відповідним Договором, що так і небуло здійснено, не беруться до уваги судом, оскільки невірний математичний розрахунок суми кожного з платежів, який є менший необхідного, є автоматично твердженням неналежного виконання зобов`язання за договором, навіть без підтвердження його відповідного перерахування, якщо б це і мало місце. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Пунктом 11 Договору передбачено, що орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня кожного звітного року. За змістом ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку та орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати або її частини. Зокрема, «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати чи частини орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Частиною 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Однак, у порушення умов Договору, орендарем здійснювався розрахунок орендної плати без урахування індексів інфляції, які є складовою орендної плати, що, навіть беручи до уваги імовірність належного здійснення ним такої виплати, які виконувалися поштовими переказами, свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної Договором. Систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний правовий висновок сформовано в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року № 587/173/15-ц, від 11 липня 2018 року №484/3687/16-ц, від 06 березня 2019 року №183/262/17, від 10 квітня 2019 року №732/1799/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц. Твердження позивача про вчасну та повну сплату орендної плати спростовуються, адже орендна плата за 2021 рік ним нараховувалась у неповному обсязі (без індексації) та вчасно не виплачувалась; орендна плата за 2022 рік нарахована у невірному розмірі, а поштовий переказ з відповідним призначенням здійснено лише 26.06.2023 р., попередній же переказ від 21.12.2022 не містить ані призначення, ані належної суми сплати. Аналогічно, здійснені поштові перекази у 2023 році (по виконанню обов`язків у 2023 році) не містять призначення, а у податковій звітності, відображена сума нарахування становить меншу від належної до сплати, що в цілому свідчить про допущення відповідачем щонайменше двох порушень термінів сплати зобов`язань по договору та систематичного не нарахування сум індексації орендної плати. Крім того, слід зауважити, що поштові перекази здійснювались не на всі суми, тобто нарощуваним підсумком (до прикладу: орендна плата за перший рік, наступний переказ - орендна плата за перший та другий рік разом…) а фактично здійснювались окремими переказами, тобто частками, що не давало можливості отримати грошові кошти в повному обсязі. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по індексованій орендній платі та розірвання договору оренди земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 422, 40 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн, на підтвердження яких подано: копію Договору №56/24 про надання правової допомоги від 29 квітня 2024 року, укладеного ним з АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ ПРАВА» (а.с. 20-21), копію Угоди №1 про встановлення гонорару від 29 квітня 2024 року, відповідно до якого сторони узгодили наступний перелік послуг та розмір гонорару за Договором за надання Правової допомоги: складення тексту позовної заяви про розірвання Договору оренди землі від 25 грудня 2020 року, укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та ФОП [PERSON] , як орендарем, його подання до суду, участь в судових засіданнях та підготовка інших процесуальних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції - сума 15 000 грн (а.с. 22); копію платіжної інструкції №@2PL896655 від 30 квітня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] здійснено перерахування коштів у сумі 15 000 грн на користь отримувача АО УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ ПРАВА, з цільовим призначенням -сплата за послуги (а.с. 25) Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Слід наголосити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved