Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Станом на день смерті, батько відбував покарання у Літинській виправній колонії №123, якою було здійснено його поховання. Зазначає, що її достеменно було відомо про відсутність у батька будь-якого майна, тому з заявою про прийняття спадщини після його смерті у встановлений законом строк вона не зверталась. 13 травня 2024 з Літинської ВК №123 її надійшло повідомлення про те, що після смерті батька, на його рахунку залишилась велика сума коштів, яку вона може отримати Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визначити її додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без участі представника. Проти заявленої позовної заяви не заперечують. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки (а.с.5) її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.6) 09.03.1991 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7) 29.09.1998 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.8) 22.07.2005 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9) 03.05.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.10) 02.09.2008 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.11) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.12) 21.03.2018 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.13) [PERSON] помер [INFO] . Копія скріншоту (а.с.14) свідчить, що 13.05.2024 позивач отримала повідомлення про те, що на рахунку її батька у Літинській ВК 123 перебуває велика сума коштів, які вона може отримати. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч.1, 2 ст.1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустила строк звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця у встановлений законом шестимісячний термін, в зв`язку з тим, що не знала про існування спадкового майна після його смерті. Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивача від спадкування лише з підстави неможливості вчасно подати відповідну заяву про прийняття спадщини, а, особливо, коли позивач значиться у такому заповіті спадкоємцем і на це була воля заповідача. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права.

Outcome: approved