Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 161,42 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 червня 2022 року близько 17 год. 00 хв., відповідач [PERSON] , перебуваючи на відкритій місцевості поміж населеними пунктами Звенигородського району, Черкаської області: селище Єрки - с. Залізнячка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний намір, дерев`яною палицею, яку тримав у руках, наніс позивачу не менше п`яти ударів по лівому плечі, лівому передпліччі і правому стегні. Внаслідок вказаних вище ударів позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді садна і синця на лівому плечі, садна на лівому передпліччі, синця на правому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/270 від 18.07.2022 року відносяться до категорії легких тілеснйх ушкоджень. За завою [PERSON] від 04.07.2022 року про вчинене кримінальне правопорушення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022255310000330 від 04.07.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо [PERSON] . 20 червня 2024 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за наслідками розгляду кримінальної справи № 698/579/22 (провадження № 1-кп/698/105/24) винесено ухвалу, згідно якої [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження. Тобто [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Зазначеним кримінальним правопорушенням позивачу було спричинено матеріальну шкоду, що виразилась у понесених витратах на лікування, внаслідок отриманих тілесних ушкод\-жень, проведення судово-медичного огляду, та значну моральну шкоду, яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нане\-сення тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб життя позивача, втрати відчуття захищеності, тощо. Враховуючи, що відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу заподіяну його протиправними діями матеріальну та моральну шкоду, [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Ухвалою суду від 22.07.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений відповідачу [PERSON] строк у вищевказаній ухвалі суду, останній не скористався своїм правом відповідно до\~ст.178 ЦПК України\~для подання відзиву на позов. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Катеринопільського районного суду від 20 червня 2024 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 7\~ст. 128 КПК України\~визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які регулюються\~Цивільним кодексом України, зокрема Главою 3 та 82. Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень та норм закону. Так, відповідно до положень ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1\~ст. 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. У п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~\~з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до\~\~ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Відповідно до\~ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Згідно з ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи була встановлена та не заперечувалась сторонами протиправність поведінки відповідача, внаслідок дій якого в позивача було виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна і синця на лівому плечі, садна на лівому передпліччі, синця на правому стегні. Водночас встановлено і причинно-наслідковий зв`язок між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відтак є вина відповідача, а отже і обов`язок таку відшкодувати. Оцінюючи доводи позивача в частині розміру заподіяних збитків, суд приймає наданий позивачем фіскальний чек на загальну суму 161,42 грн., як належний та допустимий доказ його матеріальних витрат на проведення судово-медичного огляду, розмір якого жодним чином не заперечувався відповідачем, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому тривалий час доводилось лікуватися, що в свою чергу завдало йому моральної шкоди, і що виразилось у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нанесення тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб життя, втрати відчуття захищеності, тощо. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п 4.\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи викладене, зокрема те, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , було завдано тілесних ушкоджень позивачу, що викликало певні нервові переживання, порушення нормального та звичного ритму життя, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн. Суд визнає, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав позивач у результаті заподіяння йому тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно наданої квитанцій №130810050 від 08.07.2024 року, [PERSON] сплатив 2000 грн. адвокату Коліснику С.М. за надання правової допомоги. Повноваження представника позивача - адвоката Колісника С.М. підтверджені договором про надання правової допомоги №04-07/24 від 04.07.2024 року. Згідно ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Виходячи з положень п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково (5161,42 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 321 грн. (5161,42 / 32161,42 х 2000) в рахунок повернення витрат за надання правничої допомоги, які підтверджені документально, пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, в загальному розмірі 388,75 грн. (5161,42 / 32161,42 х 1211,20 х 2), а саме: 194,37 грн. за вимогою про стягнення матеріальної шкоди; 194,37 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial