Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить встановити юридичний факт про те, [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом однією сім`єю з жовтня 2017 року по час реєстрації між нами шлюбу - [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з жовтня 2017 року почала проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , з яким перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний грошовий бюджет, піклувались один про одного, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] [PERSON] загинув від вибухової травми при виконання обов`язку із захисту Батьківщини.Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі на будинок, який був спільно придбаний. Однак, у зв`язку із тим, що вказаний будинок було придбано до моменту реєстрації шлюбу між Позивачем та померлим [PERSON] , заповіту [PERSON] не залишав, Позивач позбавлена можливості успадкувати його як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Ухвалою судді від 06 березня 2023 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою своєчасно та належним чином, про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши позивача та відповідача [PERSON] , свідків по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , з жовтня 2017 року почала проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . 05 жовтня 2017 року під час спільного проживання позивач із з [PERSON] придбали будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який був оформлений на [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії НМТ №234876 від 05 жовтня 2017 року. Вказані факти підтверджено: ?поясненнями свідка [PERSON] , в яких вона підтверджує факт спільного проживання та спільного придбання будинку позивачем з [PERSON] ; ?поясненнями свідка [PERSON] , в яких вона підтверджує факт перебування позивача з [PERSON] в цивільному шлюбі, ведення спільного господарства та спільного придбання будинку; ?актом про встановлення фактичного проживання від 01 листопада 2023 року; ?поясненнями свідка [PERSON] , де він зазначив, що позивач разом із [PERSON] брали у нього гроші в борг для спільної купівлі будинку, які разом згодом віддали; ?поясненнями свідка [PERSON] , яка під час допиту зазначила, що вона була продавцем спільного будинку та підтвердила факт того, що позивач особисто давала завдаток за будинок, а потім позивач разом з [PERSON] приносили решту. [INFO] [PERSON] загинув від вибухової травми при виконання обов`язку із захисту Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 жовтня 2023 року; довідкою про причину смерті від 12 жовтня 2023 року. Після його смерті відкрилася спадщина на майна, в тому числі на будинок, який позивач та померлий спільно придбали. Однак, у зв`язку із тим, що вказаний будинок було придбано до моменту реєстрації шлюбу між ними, а заповіту [PERSON] не залишав, позивач позбавлена можливості успадкувати його як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Таким чином, для захисту прав та інтересів Позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок. Відповідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ст. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Враховуючи докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що факт з спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з [PERSON] з жовтня 2017 року до моменту реєстрації шлюбу є доведеним. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд в ухвалі від 31 серпня 2016 року у справі № 521/20202/13-ц зазначив, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 1 березня 2017 року у справі № 369/3920/15-ц суд касаційної інстанції зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку із наведеним, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно ч. 1-2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного суду від 17 квітня 2019 року у справі 490/6060/15-ц зазначено: "Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності". Враховуючи відсутність укладеного між сторонами письмового договору, яким би було передбачено інший правовий режим майна, набутого ними за час спільного проживання, придбаний будинок належить позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в силу положень ч.1-2 ст. 60 СК України. Відповідно до ч. 1-2 ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу вказаних вище положень суд вважає, що у позивача виникло право власності на частки придбаного нами будинку, а тому позовні вимоги слід задовільнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved