Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Борівської територіальної громади про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини, в якому просив суд: - встановити, що [PERSON] , [INFO] , уродженець села Куньє Ізюмського району Харківської області, є двоюрідним дядьком [PERSON] , [INFO] , уродженця села Куньє Ізюмського району Харківської області, який помер [INFO] ; - визначити [PERSON] , додатковий строк у три місяця з дня набрання законної сили рішенням суду для прийняття спадщини шляхом подання заяви до про прийняття спадщини після смерті двоюрідного племінника [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] , проте у свідоцтві про народження в графі батьки зазначено: батько [PERSON] , матір [PERSON] . Позивач є двоюрідним дядьком [PERSON] , який помер [INFO] у селі Чернещина Ізюмського району Харківської області, оскільки матір останнього - [PERSON] , [INFO] , є двоюрідною сестрою позивача. А саме, батько [PERSON] [PERSON] був рідним братом батька позивача - [PERSON] . Позивач зазначає, що його батько, батько [PERSON] , їхні матері, позивач та [PERSON] народилися та мешкали у селі Куньє Ізюмського району Харківської області. Батько [PERSON] [PERSON] народився [INFO] у с. Куньє, матір [PERSON] , народилася [INFO] . [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] також помер у кінці 90-х років. Батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] . Позивач зазначає, що з батьками постійно підтримував родинні відносини, спілкувався, були близькими людьми з братом батька та його родиною, позивач разом із сестрою разом росли, мешкали з народження в с. Куньє. [INFO] сестра народила сина, [PERSON] . [PERSON] чоловіка не мала, сина виховувала сама, працювала вчителем біології Чернещинського НВК, працювала до 2010 року, будучи пенсіонеркою. [PERSON] померла десь у 2017 році. Її син [PERSON] , був одинокою людиною, ані дружини, ані дітей ніколи не мав, мешкав один у [ADDRESS] . Помер [PERSON] 26 грудня 2021 року передчасно від гіпертонічної хвороби. Позивач поховав племінника на Чернещинсьому сільському кладовищі. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно, зокрема на житлові будинки та земельні ділянки. Після смерті племінника позивач впродовж встановленого законом шестимісячного строку в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не звернувся з поважних причин, оскільки 24 лютого 2022 року почалася збройна агресія РФ проти України. З квітня 2022 року до жовтня 2022 року село Піски-Радьківські, де мешкає позивач, та село Чернещина, де мешкав спадкодавець, перебували під тимчасовою окупацією військ РФ. 08 квітня 2022 року позивач був вимушений був покинути домівку та переїхати у Вінницьку область с. Губник, де мешкав по [ADDRESS] , де йому був наданий статус внутрішньо-переміщеної особи. Позивач повернувся до міста Харкова в кінці травня 2022 року. 26 травня 2023 року позивач звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] племінника [PERSON] , де була зареєстрована спадкова справа. Проте, 26 травня 2023 року постановою державного, нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, а також ненаданням документів, які підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем. Позивач зазначає, що під час тимчасової окупації його будинок був пограбований окупантами, були викрадені та пошкоджені речі, зникли документи та особисті речі, зокрема документи, які підтверджували родинний зв`язок з племінником, а саме: свідоцтво про його народження, де його матір`ю зазначена [PERSON] , свідоцтво про смерть останньої, свідоцтво про смерть її батька [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , та свідоцтва про народження [PERSON] . З приводу пограбування позивач звернувся до поліції, де заява була зареєстрована у СОД № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 01.11.2022 року як злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року витребувано з Державного архіву Харківської області належним чином завірені копії актових записів про народження: - [PERSON] 1927 року народження, місце народження - село Куньє Ізюмського району Харківської області; - [PERSON] 1917 року народження, місце народження - село Куньє Ізюмського району Харківської області; - [PERSON] 1888 року народження, місце народження - село Куньє Ізюмського району Харківської області, -про шлюб [PERSON] , 1888 року народження з [PERSON] , місце укладення шлюбу село Куньє Ізюмського району Харківської області Витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану належним чином завірені копії: - актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , місце народження село Куньє Ізюмського району Харківської області, зареєстрована Ізюмським відділом РАЦС, місце смерті село Чернещина Ізюмського району (колишній Борівський район), - відомості щодо наявності або відсутності акту запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , місце народження село Куньє Ізюмського району Харківської області; -Відомості про народження [PERSON] [INFO] , місце народження село Куньє Ізюмського району Харківської області; Також викликано в судове засідання для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 28 червня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони відповідача, зазначив, що Борівська селищна рада проти позовних вимог не заперечує. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, надали заву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі та заслухавши показання свідків, надавши їм оцінку в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку про таке. Щодо позовних вимог про встановлення факту родинних зв`язків, суд зазначає наступне. Судом встановлено обставини про те, що [PERSON] народився [INFO] , у його Свідоцтві про народження серія [NUMBER] від 14.03.1961 року в графі батьки зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , батько [PERSON] [PERSON] , мав прізвище « [PERSON] » та помер [INFO] у віці 69 років, про що складено актовий запис № 54 від 19.06.1997 (а.с. 20). Згідно з Архівною довідкою Державного архіву у Харківській області від 16.05.2024 № 01-42/1172, в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану міських відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по Куньївській сільській раді Бугаївського району Ізюмської округи за 1927 рік є запис від 02 серпня 1927 року (реєстраційний номер 126) про народження [INFO] « [PERSON] » (так у документі), батьки якого: « [PERSON] » (так у документі), 39 років, українець, та « [PERSON] » (так у документі), 39 років, українка (а.с. 119). Рідним братом [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Архівною довідкою Державного архіву у Харківській області від 16.05.2024 № 01-42/1170, відповідно до якої, в архівному фонді Харківська духовна консисторія у метричній книзі Покровської церкви с. Куньє Ізюмського повіту Харківської губернії є запис № 66 про народження [INFO] та хрещення 11 листопада 1917 року «Іоаннъ» (так у документі), батьки якого «села Куньяго крестьянинъ Корнилій Петровъ Каунъ и законная его жена Марія Іосифовна дочь» (так у документі). Обоє православного віросповідання (а.с. 117). Рідною дочкою [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15 лютого 1988 року народження, актовий запис про народження № 29 від 10.09.1946 (а.с. 16). Відповідно до Запису про народження № 4 від 03 березня 1973 року, [PERSON] , який народився [INFO] у с. Куньє Ізюмського р-н Харківської області, є рідним сином [PERSON] (а.с. 87). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Чернещина Ізюмського району Харківської області у віці 48 років, про що 28 грудня 2021 року складено актовий запис № 375, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 28.12.2021 (а.с. 25). Відплвідно до наданих письмових пояснень свідка [PERSON] , останній зазначив, що він добре знав батьків [PERSON] - [PERSON] та мати [PERSON] , дядьку [PERSON] , що є рідним братом батька позивача.у дядьки позивача [PERSON] була донька- [PERSON] , що працювала вчителькою у [PERSON] школі. ЇЇ син- [PERSON] був народжений у 1973 році без батька. [PERSON] із сином жили у [PERSON] , а він у Пісках- Радьківських, проте відносини підтримували. Позивач допомагав із похованням своєї двоюрідної сестри [PERSON] у 2017 році. Також у 2021 році помер син [PERSON] [PERSON] , позивач займався його похованням. Покази цих свідків суд визнає належними та допустимими, оскільки вони узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, взаємопов`язані в сукупності з ними та не суперечать їм. Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні письмових\~доказів та\~показань свідків\~встановлено,\~що [PERSON] \~є двоюрідним\~дядьком [PERSON] ,\~оскільки батько\~ [PERSON] \~ [PERSON] , [INFO] ,\~був рідним\~братом [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який в\~свою чергу\~був батьком\~матері [PERSON] [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд зазначає, що розбіжності у написанні прізвищ та імен осіб, родинний зв`язок між якими встановлено в судовому засідання, пов`язані з різним перекладом цих імен з російської мови на українську, а також те, що на початку ХХ століття була відсутня уніфікована система українського правопису, населення України було малограмотним, внаслідок чого допускалися помилки та скорочення, написанню прізвищ, імен та по-батькові не надавалося значення. Записи в архівних документах зроблені частково російською мовою, частково українською, щодо однієї і тієї ж особи прізвище в різних документах могло бути зазначено як « [PERSON] », так і « [PERSON] », що в подальшому призвело до плутанини в документах, зокрема у трудовій книжці [PERSON] спочатку було зазначено прізвище як « [PERSON] » (закреслено). Крім того, суд враховує, що на наявність родинних зв`язків між вказаними особами свідчить, що саме [PERSON] поховав [PERSON] , позивачу видано медичну та юридичну документацію про смерть двоюрідного племінника [PERSON] , позивач має у розпорядженні інші документи, належні [PERSON] , зокрема паспорт громадянина України, правовстановлюючі документи на майно, особисті документи [PERSON] та його покійної матері [PERSON] . Таким чином, судом встановлено та не викликає сумніву, що позивач [PERSON] є двоюрідним дядьком [PERSON] , який помер [INFO] . Частиною першою статті 15\~ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Системний аналіз ст. 315 та ст. 294 ЦПК України свідчить про те, що заява про встановлення факту родинних зв`язків може бути розглянута як в порядку окремого провадження, так і на загальних підставах в порядку позовного провадження. Можливість здійснювати розгляд питання про встановлення фактів у позовному провадженні підтверджена позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20. Справи про встановлення юридичних фактів, зокрема факту родинних відносин, можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту поданої заяви вбачається, що метою звернення позивача з позовом про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Факт встановлення родинних відносин, необхідний позивачу для реалізації своїх спадкових прав. За таких обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] є двоюрідним дядьком [PERSON] . Щодо позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне. Судом встановлено, що двоюрідний племінник [PERSON] [PERSON] помер [INFO] у с. Чернещина Ізюмського району Харківської області у віці 48 років. На час смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою за підписом старости Чернещинського старостинського округу № 09/02 від 05.12.2022 (а.с. 35). Матір [PERSON] [PERSON] померла [INFO] у с. Чернещина Ізюмського району Харківської області, про що складено актовий запис про смерть № 04 від 22 вересня 2017 року (а.с. 86). Як вбачається із Запису про народження № 4 від 03 березня 1973 року, батька [PERSON] записано зі слів матері (а.с. 84). З матеріалів справи встановлено, що рідні дід та баба [PERSON] померли в 90-х роках ХХ століття, а саме [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.02.1994 (а.с. 21), [PERSON] померла [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 31.03.2000 (а.с. 22). Інший дід [PERSON] [PERSON] також помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 08 грудня 2000 року (а.с. 20). Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, у [PERSON] відсутні інші спадкоємців 1-4 черги, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останнього. 26 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] племінника [PERSON] , де була зареєстрована спадкова справа № 403/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70706809). 26 травня 2023 року постановою державного, нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки спадкоємцем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, та не надано документів, які підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до приписів Цивільного кодексу України (статті 1268, 1269) спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплинув 26 червня 2022 року. Оцінюючи причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховує наступне. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» с. Чернещина Борівської селищної територіальної громади, де проживав [PERSON] , з 24.02.2022 до 03.10.2022 перебувало під тимчасовою окупацією РФ, с. Піски-Радьківські Борівської селищної територіальної громади, де проживає позивач, також перебувало під тимчасовою окупацією РФ з 24.02.2022 до 25.09.2022. Таким чином, встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився під час перебування Борівської селищної територіальної громади під тимчасовою окупацією РФ, в той час органи державної влади, державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси не здійснювали свою діяльність на цих територіях, внаслідок чого [PERSON] з поважних причин не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті двоюрідного племінника [PERSON] . Щодо поважності причин незвернення позивача із заявою про прийняття спадщини у строк до травня 2023 року, суд враховує, що [PERSON] проживав у Вінницькій області як внутрішньо переміщена особа з квітня 2022 року, повернувся до міста Харкова у травні 2022 року, з 10 серпня 2022 року зареєстрований як ВПО за адресою: [ADDRESS] . З долученої до позовної заяви медичної документації вбачається, що позивач, якому на теперішній час 63 роки, потребував лікування через гіпертонічну хворобу та загострення остеохондрозу, через що мав труднощі з пересуванням. У травні 2022 року звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 25» Харківської міської ради, де йому було проведено обстеження та призначено лікування, лікувався до квітня 2023 року. Вказані обставини свідчать про поважність незвернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини раніше, ніж у травні 2023 року, у зв`язку зі станом здоров`я спадкоємця та проходження лікування. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставин справи, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті двоюрідного племінника [PERSON] . Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визначення [PERSON] додаткового строку у 3 місяці від дня набрання рішення законної сили для прийняття спадщини після смерті двоюрідного племінника [PERSON] .

Outcome: approved