Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Адвокат Козар М.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 10.01.2024 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 161104 грн., що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» на момент укладання договору. На підтвердження отримання грошових коштів позичальником була надана розписка від 10.01.2024 року. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов`язувався повернути борг в повному обсязі в строк до 10.02.2024 року. Однак, зі спливом строку повернення суми боргу, відповідач умови договору позики не виконав та від повернення боргу ухиляється. Станом на теперішній час відповідачем сума позики так і не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.01.2024 року в розмірі 169360 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.05.2024. Крім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, про місце день та час розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку (а.с.23,24,31,34). 30.08.2024 р. представником позивача - адвокатом Козарем М.В. на електронну адресу суду за по допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.37-38). Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши до початку судового засідання заяву про розгляд справи без його участі. З позовними вимогами згоден, проти задоволення позову не заперечує. Крім того, просив суд вирішити питання про стягнення з нього 50% суми судового збору за подачу позовної заяви на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням ним позовних вимог (а.с.40). За таких обставин суд розглядає справу на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~ ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 161104 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк». На підтвердження отримання грошових коштів позичальником була надана розписка від 10.01.2024 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.10). Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов`язувався повернути борг в повному обсязі в строк до 10.02.2024 року. Однак, зі спливом строку повернення суми боргу, відповідач умови договору позики не виконав та від повернення боргу ухиляється. Станом на теперішній час відповідачем сума позики так і не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.01.2024 року в розмірі 169360 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.05.2024 р. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі №128/891/20-ц. Цивільний кодекс України\~не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17. У частині першій\~статті 1049 ЦК України\~визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №201/11388/17 провадження №61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі №501/1773/16-ц. Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи копію розписки, судом встановлено, факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Також, сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, представником позивача доведено факт укладення договору позики і факт передачі позивачем коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо повернення у визначений строк позиченої грошової суми, зважаючи на що суд дійшов висновку, що у визначений в договорі позики (розписка) термін відповідач позичені грошові кошти у добровільному порядку не повернув, зважаючи на що виникла заборгованість у розмірі 169360 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.05.2024 р., яка підлягає примусовому стягненню заборгованість за укладеним договором позики з відповідача на користь позивача. Згідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з поданої копії розписки від 10.01.2024 року, [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти у розмірі 161104 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» (у долар США: 38,05 грн.) у строк до 10.02.2024 р. включно. Звертаючись до суду з позовною заявою, представник позивача вказує, що [PERSON] не повернув суму позики, що становить 169360 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.05.2024 р. За приписами статей\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено під час розгляду справи, умови договору позики грошей позичальником не виконані, в передбачений договором строк позика ним не повернута, що також визнано та не заперечується відповідачем [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу, у розмірі 169360 гривень, що є еквівалентом 4234 долари США за курсом в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.05.2024 р., є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 2.\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1693,60 грн. (а.с.4) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, те, що 30.08.2024 р. від відповідача надійшла заява в порядку ст. 206 ЦПК України про визнання позовних вимог, за таких підстав з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків понесених судових витрат на подання позову, сплаченого при поданні позову, а 50 відсотків понесених судових витрат підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved