Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання в порядку спадкування права власності на спадкове майно. В позові зазначила, що [INFO] померла її мачуха [PERSON] , з якою вони постійно проживали починаючи з травня 2017 року, оскільки остання в зв`язку з похилим віком та поганим станом здоров`я потребувала догляду. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка розміром 1,52 га на території колишньої Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №007453 та недоотримана пенсія за лютий 2023 року в розмірі 4098,75 грн. Позивач вказує, що є спадкоємцем четвертої черги за законом, прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, однак не може реалізувати своє право на спадкування, в зв`язку з чим просила встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] в період з травня 2017 року до часу відкриття спадщини. Крім того, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки державний акт було втрачено. В зв`язку із вказаними причинами позивач позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву ро підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, які є в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи, що встановлення факту постійного проживання із [PERSON] необхідне позивачу для оформлення спадщини, зазначений юридичний факт може бути встановлено в позовному провадженні одночасно із вирішенням спору про право (ч.6 ст.294 ЦПК України). Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 20.05.1979 року Шарапанівською сільською радою Крижопільського району Вінницької області. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.03.1959 року батьком [PERSON] є [PERSON] . Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області встановлено, що 03.02.1986 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.02.2023 року Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Позивач зазначає, що вона починаючи з 01.05.2017 року проживала разом однією сім`єю зі своєю мачухою [PERSON] , оскільки остання в зв`язку з похилим віком та поганим станом здоров`я потребувала догляду. Вказані позивачем обставини підтверджуються довідкою Кодимської міської ради Одеської області №1069, письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] . Отже факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне. Як встановлено судом,\~спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Так, відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування неотриманої спадкодавцем пенсії передбачено ст.1227 ЦК України, відповідно до якої суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, входять до складу спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.52 га, розташована на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами села Загнітків, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №007453, виданим 06.04.2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Із довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1500-0502-8/136445 від 28.09.2023 року встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком. Її недоотримана пенсія з 01.02.2023 по 28.02.2023 року складає 4098,75 грн. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №353/02-14 від 02.08.2024 року вбачається, що [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття нею спадщини та заведена спадкова справа №164/2023. Ця обставина вказує на те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Судом встановлено, що державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ця обставина підтверджується листом нотаріуса №580/02-14 від 30.10.2023 року. В змісті позовної заяви позивачем зазначено, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №007453, виданий Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області на ім`я [PERSON] було втрачено. В абзаці 2 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7\~зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до абз.3 п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Враховуючи, що позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду. Відповідно до\~ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що представник відповідача не надав суду доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved