Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» про визнання частково протиправними діяння, заборону та зобов`язання вчинити дії та просить суд визнати протиправними дії відповідача в частинні надсилання квитанції на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком [PERSON] в кімнату № [NUMBER] , а не згідно ордеру (кім. [NUMBER]), гуртожитку по [ADDRESS] ; заборонити відповідачу надсилати квитанції на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком [PERSON] в кімнату № [NUMBER] , а не згідно ордеру (кім. [NUMBER]), гуртожитку по [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача надсилати квитанції на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком [PERSON] згідно ордеру в кімнату № [NUMBER] , гуртожитку по [ADDRESS] . Посилається на те, що згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 716 від 04.03.2013 він має право на зайняття жилої площі в гуртожитку в [ADDRESS] розміром 6,13 (ліжко - місце). Вказав, що у січні 2020 року, після передачі гуртожитку у комунальну власність міста Києва, почали надходити в кімнату [NUMBER] квитанції на оплату на 4 -х осіб, додався [PERSON] , який, на думку позивача отримував ордер на кімнату 43. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням виправити дану обставину, оскільки вказане, а саме: надсилання квитанцій на ім`я [PERSON] у його кімнату, порушує його житлові права. Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити позов. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2021 відмовлено позивачу у забезпеченні позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.05.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 716 від 04.03.2013 позивач має право на зайняття жилої площі в гуртожитку в [ADDRESS] розміром 6,13(ліжко - місце) . Позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначає, що у січні 2020 року, після передачі гуртожитку у комунальну власність міста Києва, почали надходити в кімнату [NUMBER] квитанції на оплату на 4 -х осіб, додався [PERSON] , який, на думку позивача отримував ордер на кімнату 43. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням виправити дану обставину, оскільки вказане, а саме: надсилання квитанцій на ім`я [PERSON] у його кімнату, порушує його житлові права. Предметом позову [PERSON] , тобто його матеріально-правовою вимогою є, зокрема, визнання дій протиправними. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. При вирішенні спору суд враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. З аналізу зазначених положень вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права. З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Вказаний процесуальний обов`язок позивачем при зверненні до суду не виконаний, докази вини відповідача, які б давали підстави для покладення на нього відповідальності, не надані. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 506/450/19 від 14 липня 2021 року, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 ( в контексті захисту порушеного права ) зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так, як на доказ наявності порушеного житлового права і неправомірних дій відповідача, позивач посилається на квитанції для сплати за комунальні послуги адресовані на ім`я [PERSON] . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не приймає до уваги вказаний доказ- квитанції про оплату комунальних послуг на ім`я [PERSON] оскільки вказані докази не відповідають вимогам щодо належності та допустимості. Так, суд зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, осіб, які мають право на зайняття ліжко-місця у гуртожитку в [ADDRESS] , як і встановити чим же порушені та як саме права позивача відповідачем. Будь-яких інших доказів позивачем суду не надано, витребувати їх не просив. Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено порушення його житлових прав відповідачем. З урахуванням приведеного вище, відсутності доказів порушення прав позивача суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed