Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказує,\~що 02\~жовтня 2023\~року о\~12\~годині 32\~хвилин в\~с.Шубків\~Рівненського району\~Рівненської області\~по вул.Незалежності,\~3,\~відповідач [PERSON] ,\~керуючи транспортним\~засобом \~автомобілем Mercedes-Benz\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~не був\~уважним,\~не вибрав\~безпечної швидкості\~руху,\~щоб мати\~змогу постійно\~контролювати його\~рух та\~безпечно керувати\~ним,\~не дотримався\~безпечної дистанції,\~в результаті\~чого здійснив\~зіткнення з\~автомобілем ВАЗ\~21213,\~держаний номерний\~знак [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~який рухався\~попереду.\~Внаслідок ДТП\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження.\~Вказаними діями\~ [PERSON] \~порушив п.12.1,\~13.1,\~2.3\~Правил дорожнього\~руху,\~чим вчинив\~правопорушення,\~передбачене ст.124\~КУпАП.\~12\~грудня 2023\~року постановою\~Рівненського районного\~суду Рівненської\~області у\~справі №570/5460/23\~ [PERSON] визнано\~винним у\~вчиненні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.124\~КУпАП та\~піддано останнього\~адміністративному стягненню\~у виді\~штрафу в\~розмірі 850\~гривень. [PERSON] є власником транспортного засобу Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 27.09.2022 року, який вона використовує у підприємницькій діяльності та відповідно позивачу завдано відповідачем матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу. Крім цього, вказує, що їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних тимчасовою неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя через витрачання додаткового часу на подолання наслідків ДТП (ремонт транспортних засобів), що викликало незручності, а також неможливістю протягом тривалого періоду часу використовувати транспортний засіб у господарській діяльності підприємця, що призвело до втрат матеріального характеру, упущеної вигоди та збитків. Просить позов задовольнити. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 23.04.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачам у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що він не перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , звертає увагу на безпідставність посилання позивача на норми ст.1187 ЦК України, вказує на недопустимість висновку автотоварознавчого дослідження у зв`язку із закінченням терміну дії кваліфікаційного свідоцтва експерта, який виконував вказану експертизу, а також той фак., що відповідач частково відшкодував позивачу спричинену матеріальну шкоду тощо. У задоволенні позову просив відмовити. В судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. До початку судового розгляду, від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового розгляду без участі позивача та її представника, позовну заяву просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача перебуває у відпустці. Суд звертає увагу на те, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19, провадження № 61-9218св21). Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права (Постанова ВС від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19, провадження № 61-11958св20). Суд вважає, що відповідач та представник відповідача зловживають своїми процесуальними правами та вчергове подають клопотання про відкладення розгляду справи, не сприяючи розгляду цивільної справи у спрощеному позовному провадженні у розумні строки, що порушує права та інтереси інших учасників справи, а тому клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2023 року о 12 годині 32 хвилин в с.Шубків Рівненського району Рівненської області по вул.Незалежності,3, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21213 держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями відповідач [PERSON] порушив п.12.1, 13.1, 2.3 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 12 грудня 2023 року постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/5460/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано останнього адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова суду набрала законної сили 25.12.2023. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 27.09.2022 року. Судом також встановлено, що відповідно до наказу ФОП [PERSON] №3 від 25.09.2023 року «Про стажування [PERSON] » у зв`язку з виробничою необхідністю та ефективного здійснення господарської діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] , з 25.09.2023 року [PERSON] було прийнято на стажування на посаду водія-експедитора ФОП [PERSON] до 09.10.2023. Наявними у справі матеріалами підтверджено, що ФОП [PERSON] має укладений ліцензійний договір про надання дозволу на використання знаків для товарів та послуг №Л-1726 від 01.10.2023 року та договір надання послуг №У-1726 від 01.10.2023 з ТОВ «Нова Пошта», згідно якого надає перелік послуг, які визначені у договорах. Натомість у функціональні обов`язки водія-експедитора [PERSON] входило здійснення перевезень посилок та інших товарів на транспортному засобі Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] , керуючи яким 02.10.2023 року, відповідач вчинив ДТП, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та з вини відповідача були завдані матеріальні збитки ФОП [PERSON] , яка використовує вказаний транспортний засіб у підприємницькій діяльності. Щодо заперечення наявності трудових відносин відповідача та позивача, то суд зауважує, що чинне трудове законодавство не містить поняття «стажування» при працевлаштуванні роботодавцем працівника, відтак застосовувати до таких правовідносин норми ст.ст.21, 24 КЗпП України, на які посилався представник відповідача неправомірно. Як пояснив представник позивача, відповідач на момент проходження стажування не мав достатнього практичного досвіду водіння вантажним автомобілем, то було вирішено не здійснювати відразу оформлення його на роботу, а прийняти на стажування з метою перевірки знань, навичок та умінь керування вантажними транспортними засобами, що є обов`язковою умовою при оформленні трудових відносин з суб`єктами господарювання, які співпрацюють з ТОВ «Нова Пошта». Слід зауважити, що представник відповідача суперечить своїм же твердженням, які викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема, вказуючи, що відповідач не був офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON] і в той же час, вказуючи, що [PERSON] , продовжуючи перебувати у трудових відносинах з ФОП [PERSON] протягом жовтня, листопада та грудня 2023 року погасив частково шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 1000 доларів США, однак належні та допустимі докази щодо відшкодування шкоди у матеріалах справи відсутні та до відзиву на надані. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну». Суд враховує, що особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник (не страхувальник) транспортного засобу за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим транспортним засобом. Відповідний правовий висновок висловлений у постанові ВС КЦС від 01.08.2024 року у справі №950/2479/22. Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб». 02.10.2019 року Верховний Суд прийняв постанову у справі №235/4338/16?ц, в якій залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, зазначив, що розмір завданої ДТП шкоди відповідачем не спростований, тому висновок експерта про встановлення розміру матеріальної шкоди є належним письмовим доказом стягнення розміру страхового відшкодування. Відповідно до висновку експерта №445.24СЕ судової автотоварознавчої експертизи Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] від 06.03.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в ДТП 02.10.2023 року, станом на момент ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних, становить 352 676 грн. 66 коп. Згідно із ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Суд, дослідивши долучений до позовної заяви висновок експерта №445.24СЕ судової автотоварознавчої експертизи, вважає такий висновок, який повністю відповідає вимогам спільного наказу Мінюсту та Фонду державного майна України «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» №142/5/2092 від 24.11.2003, є чинним, не оспорений, на противагу даному висновку експерта відповідачем та представником відповідача не надано власного висновку експерта або іншого доказу на спростування обставин, які викладені у висновку експерта, що наданий суду позивачем. Судом перевірено, що для виконання вказаної експертизи замовником було надано усі необхідні вихідні дані для розрахунку вартості відновлювального ремонту, фото пошкодженого транспортного засобу після ДТП. Доводи відповідача про те, що зазначений висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертом не було проведено огляд транспортного засобу, суд не приймає до уваги. Так, відповідно до п.5.1 спільного наказу Мінюсту та Фонду державного майна України «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» №142/5/2092\~від 24.11.2003\~року технічний\~огляд КТЗ\~оцінювачем (експертом)\~дає змогу\~за допомогою\~органолептичних методів\~визначити ідентифікаційні\~дані КТЗ;\~його комплектність;\~укомплектованість;\~технічний стан,\~обсяг і\~характер пошкоджень;\~пробіг за\~одометром,\~інші показники\~на момент\~технічного огляду,\~необхідні для\~оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Відтак на виконання вимог п.5.1 наказу Мінюсту та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року за рішенням замовника експерту були надані усі необхідні вихідні дані для проведення експертизи без необхідності огляду транспортного засобу, а тому і відповідача не було запрошено для участі в проведенні огляду КТЗ, оскільки останній не проводився. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові ВС КЦС від 02.02.2022 року у справі №757/54513/16 вартість відновлювального ремонту автомобіля не може бути зміненою. Щодо доводів сторони відповідача, у яких ставиться під сумнів кваліфікація судового експерта [PERSON] , вказуючи, що свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №1685 від 11.04.2014 року, видане ЦЕКК МЮ України дійсне до 16.10.2023 року, відтак судовий експерт не міг виконати такий висновок експерта за відсутності продовженої дії отриманого свідоцтва, то суд враховує таке. Відповідно до п.4 наказу Міністерства юстиції України №1138/5 від 14.03.2022 року «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану» наказано продовжити строк дії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта фахівцям, які до введення воєнного стану в Україні подали заяви та документи для проходження атестації в Центральній експертно-кваліфікаційній комісії при Міністерстві юстиції України з метою продовження строку дії свідоцтв, а також свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану. Таким чином,\~Мінюстом продовжено\~строк дії\~свідоцтв про\~присвоєння кваліфікації\~судового експерта,\~строк дії\~яких закінчується\~у період\~дії воєнного\~стану,\~що у\~даному випадку\~і відбулося\~із строком\~дії свідоцтва\~судового експерта\~ [PERSON] ,\~яке закінчилося\~16.10.2023\~року та\~є продовженим\~згідно п.4 наказу Міністерства юстиції України №1138/5 від 14.03.2022 року, а тому доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 дійшов висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог частини другої статті 1166 ЦК України має заподіювач шкоди. У випадку встановлення вини особи в ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП та причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою. Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Враховуючи наведене та оскільки постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 12.12.2023 року у справі №570/5460/23 визнано винним у вчиненні ДТП 02.10.2023 року водія Mercedes-Benz Atego 816L, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , то саме останній зобов`язаний нести матеріальну відповідальність за завдання збитків майну власника транспортного засобу, а не будь-яка інша особа. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 352 676 грн. 66 коп. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що фактично господарською діяльністю в інтересах ФОП [PERSON] займався її чоловік [PERSON] , який є депутатом Костопільської міської ради, однак жодних доказів в обґрунтування таких доводів суду не надано, окрім фотокопій із сайту Костопільської міської ради про обрання депутатом [PERSON] . Щодо розписки від 22.12.2023 року, яка долучена до матеріалів справи, то суд зауважує, що така розписка стосується взаємовідносин щодо позики [PERSON] та [PERSON] та жодного відношення до відшкодування шкоди, завданої власнику транспортного засобу не має. Щодо оптичного диску із записом розмови [PERSON] та [PERSON] , який в якості доказу було долучено до відзиву і виключно наданий тільки суду, то суд зауважує, що відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Вказаний доказ у виді оптичного диску не був надісланий позивачу, всупереч вимогам ч.9 ст.83 ЦПК України, а тому суд не бере до уваги такий доказ при постановленні судового рішення. Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня винуватості особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних тимчасовою неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя через витрачання додаткового часу на подолання наслідків ДТП (ремонт транспортних засобів), що викликало незручності, а також неможливістю протягом тривалого періоду часу використовувати транспортний засіб у господарській діяльності підприємця, що призвело до втрат матеріального характеру, упущеної вигоди та збитків, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а з відповіднача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 7 000,00 грн. моральої шкоди. Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд рахує, що це буде відповідати вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 9600 грн., що підтверджено платіжним дорученням №647 від 07.02.2024 року. Крім того, враховуючи, що суд дійшов висновків щодо часткового задоволення позову, то з урахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України,\~сплата судового\~збору покладається\~на відповідача\~в розмірі\~пропорційному до\~задоволених вимог,\~тобто в\~сумі 3689 грн. 35 коп. (часткове задоволення позову на 96,51% (359 676,66 грн. х 100 : 372676,66 грн.), тому судовий збір, що підлягає стягненню становить 3689,35 грн (3822,77 грн. х 96,51% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial