Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Директор ТОВ «ВЕЛЛФІН» В.І. Лазепка, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість, яка виникла станом на 14.03.2024 за Договором про споживчий кредит №1507235 від 28.03.2021, у сумі 21\~000,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7\~000,00 гривень, заборгованість за відсотками 14 000,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 28.03.2021 між відповідачкою та ТОВ «ВЕЛЛФІН» на підставі Закону України «Про електронну комерцію», було укладено Договір про споживчий кредит № 1507235, відповідно до умов Якого [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 7 000,00 грн. строком на 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Договорі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кошти у вказаному в Договору розмірі. Відповідачка свої зобов`язання за умовами договору виконувала не своєчасно, у зв`язку з чим, станом на 14.03.2024 виникла вищевказана заборгованість, яку представник позивача просить стягнути з відповідачки у повному розмірі, разом з судовими витратами по сплаті судового збору у сумі 3\~028,00 грн. Ухвалою суду від 08.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою відзив на позов подано не було. Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі, відзив та заперечення не надала. Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.03.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №1507235, за умовами якого позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 7 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору, позика надається Позичальнику на споживчі цілі (п.1.6.) виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п.1.3. Договору, строк позики за цим Договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до Договору) до 27.04.2021 року. Відповідно до п.1.5. Договору, строк та проценти за користування позикою за Договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: (п.1.5.1.) протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1,43 % від суми позики, але не менше ніж 50 (п`ятдесят гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,43 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору. Нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до п.п.1.5.2. Договору, у разі якщо Позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 Договору зазначена у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.7.). Згідно п.п.2.1.1.3.- 2.1.1.5. Договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим Договором та Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), які є невід`ємною частиною цього Договору. Вимагати у Позичальника дострокового повернення позики, сплати процентів за користування позикою, комісій за обслуговування Договору про споживчий кредит у наступних випадках, коли: Позичальник надав Позикодавцю недостовірні відомості для укладення цього Договору; Внесення негативної інформації про позичальника до Бюро кредитних історій; Відкриття провадження судом по справам з майновими вимогами до Позичальника, враховуючи подання зустрічних позовів відносно Позичальника, а також відкриття виконавчого провадження з майновими вимогами до Позичальника, виявлення інших боргів Позичальника. Здійснити безспірне списання грошових коштів з банківського рахунку Позичальника для повного погашення Заборгованості. Обов`язки Позикодавця передбачені п.2.1.2. Договору. Права Позичальника передбачені п.2.2.1. Договору, відповідно до якого достроково повернути позику як частинами так і в повному обсязі, сплативши всі проценти за користування позикою за строк фактичного користування позикою; отримувати інформацію з питань надання фінансових послуг Позичальника, щодо послуг які надає Позикодавець, інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України; звернутися до Позикодавця з питання пролонгації терміну дії Договору; протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. У такому випадку Позичальник зобов`язаний повернути суму отриманої позики та нараховані проценти за користування позикою відповідно до кількості днів користування. Про намір відмовитися від Договору Позичальник повідомляє Позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Договором. Відповідно до п.п.2.2.2.1-2.2.2.6. Договору, Позичальник зобов`язаний: надати Позикодавцю усі необхідні документи для укладення цього Договору та достовірну інформацію щодо своєї особи, свого фінансового стану, мети отримання позики; надати згоду Позикодавцю на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цієї позики; своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором; про зміну даних, зазначених в п.8 цього Договору, повідомляти Позикодавця протягом 3 (трьох) днів з моменту виникнення таких змін шляхом направлення електронного повідомлення через Особистий кабінет; у випадку прострочення сплати Заборгованості за цим Договором у повному обсязі сплатити проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою; виконувати інші зобов`язання, передбачені цим Договором. Порядок повернення позики, нарахування та сплати процентів за користування позикою передбачений п.3 Договору, відповідно до якого Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим Договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та Графіку розрахунків (п.3.1.) Відповідно до п.3.2. Договору, строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до дня повного погашення Заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок Позикодавця), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Відповідно до п.3.3. Договору, заборгованість за Договором про споживчий кредит, що включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості Позичальником, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Позикодавця у строк, встановлений Договором про споживчий кредит. Відповідно до п.3.4. Договору, сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання його зобов`язань на підставі Договору про споживчий кредит, загальний розмір позики за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за таким Договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно п.3.5. Договору, при отриманні Позикодавцем коштів для виконання зобов`язань Позичальника, Позикодавець направляє такі кошти на погашення Заборгованості в такій черговості: у першу чергу - нараховані проценти за користування позикою у відповідності до Графіку розрахунків згідно підпункту 1.5.1; у другу чергу - повернення суми позики наданої Позичальнику у відповідності до Графіку розрахунків. Відповідно до п.3.6.Договору, у разі прострочення сплати Заборгованості Договором про споживчий кредит, повернення позики Позикодавцю та сплата основних процентів, додаткових процентів у разі несвоєчасного повернення заборгованості Позичальником, тощо здійснюється у такій черговості: у першу чергу - Позичальник сплачує додаткові проценти за користування позикою згідно підпункту 1.5.2, за умови їх нарахування; у другу чергу - нараховані проценти за користування позикою у відповідності до Графіку розрахунків згідно підпункту 1.5.1; у третю чергу - сума позики, надана Позичальнику у відповідності до Графіку розрахунків. Відповідно до п.4.4. Договору, закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення умов, неналежне виконання цього Договору, яке мало місце під час дії цього Договору. На виконання вимог умов вищевказаного Договору, 28.03.2021 ТОВ «ВЕЛЛФІН» здійснило переказ грошовий коштів у сумі 7 8000,00 грн. на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] емітент платіжної картки PRIVAT BANK, код авторизації 328701, номер транзакції 31695-96917-73903, що підтверджується відповідною довідкою№1353/03 від 15.03.2024. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «"Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до Умов цього договору та Графіку розрахунків. Відповідно до Графіку розрахунків до Договору про споживчий кредит №1507235 від 28.03.2021, який є невід`ємною частиною вказаного Договору позики, сума договору становить 7\~000,00 грн., дата погашення 27.04.2021, сума процентів до сплати 3\~003,00 грн., разом до сплати 10\~003,00 грн. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.03.2024 відповідачка має заборгованість за Договором про споживчий кредит №1507235 від 28.03.2021 перед позивачем у сумі 21 000,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000,00 гривень, заборгованість за відсотками 14 000,00 гривень. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За таких обставин, суд доходить висновку, що позичальниця [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 7 000,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28.03.2021 по 27.04.2021 у сумі 3003,00 грн. Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами Договору про споживче кредитування №1507235 від 28.03.2021, ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало відповідачці суму позики, а остання зобов`язувалась повернути надану позику у повному обсязі до 27.04.2021. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до положень ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 27.04.2021, а отже після закінчення строку дії Договору, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих процентах за користування позикою в сумі 14\~000,00 грн. розрахована позивачем до 14.03.2024, в той час, як строк надання позики встановлений Договором про споживчий кредит № 1507235 від 28.03.2021 складає 30 днів (до 27.04.2021), що виходить за межі строку користування позикою. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості по процентах за користування позикою за період з 28.04.2021 по 14.003.2024 у сумі 10\~997,00 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Отже, наведені вище вимоги позову є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів відповідно до положень ст.625 ЦК України. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи порушення позичальницею умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідачки, суд доходить висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачки заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме: суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит №1507235 від 28.03.2021 у сумі 10\~003,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту (основний борг) - 7 000,00, грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 28.03.2021 по 27.04.2021 3\~003,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~442,24 гривні = (10\~003,00 грн. *100%/ 21\~000,00грн.).

Outcome: partial