Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, у якій просить суд: зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію що принижує честь, гідність та репутацію позивача, зокрема шляхом надсилання повідомлення в месенджері «Viber» на адресу контакту [PERSON] , про неправдивість повідомлень надісланих 15.02.2024 р. о 12.14 год. та о 12.30 год. [PERSON] про наявність в позивача «зобов`язань перед податковою по діяльності [PERSON] » та повідомлення, що [PERSON] є аферистом, та зобов`язати відповідача припинити поширювати таку інформацію жодним способом. Позивач зазначає, що протягом тривалого часу мав певні господарські відносини до 2019 року з [PERSON] , а саме в частині його діяльності як ФОП. Так, на початку березня 2021 року податковою було проведено перевірку [PERSON] за час його діяльності як ФОП і нараховано податкових зобов`язань на суму 800000,00 грн. Позивач вирішив допомогти в цій справі [PERSON] оскаржувати в судовому порядку дані податкові рішення про нарахування боргу. Суд першої інстанції задовольнив позов, проте апеляційний суд скасував рішення ставши на сторону податкової, а Верховний суд відмовив в задоволенні касаційної скарги. Після цього позивач мав зустріч з [PERSON] домовившись про намір оскаржити дані податкові рішення, в тому числі до Європейського суду. Проте, під час зустірі 12.02.2024 [PERSON] почав звинувачувати позивача у виникненні в нього податкового боргу та почав вимагати надання йому грошових коштів в сумі 800000,00 грн, висловлюючи погрози. Згодом 15.02.2024 відповідач почав надсилати на номер телефону позивача у месенджері «Viber» погрози та неправду інформацію, яка його ображає, принижує гідність та честь. Зокрема [PERSON] зазначив, що він повинен закрити зобов`язання перед податковою по його діяльності і претензій не буде, хоча у позивача жодних зобов`язань перед [PERSON] за його діяльністю немає. Також наступне повідомлення містило пряму образу, відповідач назвав позивача аферистом та вимагав віддати документи та закрити борги. Тобто відповідач ображав, принижував честь і гідність позивача, оскільки слово аферист сприймається виключно в негативному сенсі. Крім того, враховуючи те, що дії [PERSON] перешкоджають нормальному ритму життя як відповідача, так і людей які формують його оточення, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Справа поступила у провадження судді Швед Н.П. Ухвалою судді від 01.03.2024 матеріали позовної заяви залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.03.2024 ухвалою судді задоволено заяву [PERSON] про відвід судді, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу. На виконання вимог ухвали судді від 01.03.2024 позивачем надано уточнено позовну заяву із завіреними додатками та квитанцією про сплату судового збору. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Колуну Ю.М. Ухвалою судді від 05.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.04.2024 представник відповідача адвокат Алексеєнко А.А. надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що повідомлення інформації, адресоване лише позивачу, не може визнаватись її поширенням. Також позивачем не доведено, що повідомлення на месенджері «Viber» телефону [PERSON] зроблені саме відповідачем. Будь які докази приниження відповідачем честі та гідності чи ділової репутації позивача відсутні, що виключає можливість заподіяння моральної шкоди. Не відповідають дійсності і твердження позивача про відкрите висловлення йому погроз зі сторони відповідача. [PERSON] вказав, що за послугу щодо оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг відповідача, [PERSON] отримав грошові кошти, проте своїх зобов`язань не виконав, оскільки податковий борг у [PERSON] має місце, але вже тепер із нарахованими на нього штрафними санкціями. Відтак представник відповідача вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача адвокат Блонський М.А. 20.05.2024 подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не надав доказів того, що він поширив інформацію, яка є образливою для позивача та принижує його честь та гідність, конфіденційно та, що треті особи не мають доступу до інформації в месенджері «Viber». Крім цього, саме твердження відповідача про те, що повідомлення надіслані в месенджері «Viber» не належать відповідачу, спростовується номером телефону відповідача - [NUMBER] , який зазначений ним у цьому месенджері та відповідає номеру телефону ФОП [PERSON] , який міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Повідомив суд, що по факту протиправних дій [PERSON] відкрито кримінальне провадження у відділі поліції №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №12024142430000079 та відкрито кримінальне провадження №12024142430000128 за фактом нанесення погроз [PERSON] колишній дружині [PERSON] [PERSON] . Якщо відповідач вважає, що щодо нього була вчинена якась афера чи інше протиправне діяння, то він повинен був би так само зареєструвати кримінальне провадження за таким фактом. Однак останній не відмовляється від вчиненого ним порушення прав позивача в результаті образи його аферистом, а навпаки продовжує такі дії в судовій справі. Представник позивача вказав, що моральна шкода завдана відповідачем проявляється у порушенні особистих немайнових прав позивача, приниженні його честі та гідності, що само по собі є достатньою підставою для стягнення такої. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. 05.08.2024 у судовому засіданні судом було допитано позивача як свідка. Окрім цього, 12.08.2024 представник позивача адвокат Блонський М.А. подав до суду письмове клопотання, за змістом якого, з приводу протиправних дій [PERSON] позивач звернувся з двома заявами до Міжнародного кримінального суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх повністю з підстав зазначених у позовній заяві, вказавши, що позивачем доведено факт опублікування недостовірної інформації, яка принижує честь та гідність позивача, що завдало шкоди його немайновим інтересам та його діловій репутації. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі та просив суд у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування тощо. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, додав до позовної заяви скріншоти (знімок екрану) телефону, де, зокрема, містяться тексти повідомлень у месенджері «Viber» такого змісту: -« Рідних і близьких буде тут же повідомлено правохоронні органи. Про переслідування мене чи моїх чи близьких буде повідомлено правоохоронні органи. Окрім того я подав заяву до Міжнародного Кримінального Суду про злочинне угрупування до якого входять працівники суду та правоохоронних органів 11:35» -«Ми домовились про зустріч, я буду тебе чекати з твоїми правохоронними органами. Олег також буде, як безпосередній учасник наших домовленостей 12:11. Закриєш свої зобов`язання перед податковою по моїй діяльності претензій не буде 12:14». - «ЗаяваТ…БР.docx 12:28» - «Ти пиши скільки завгодно 12:29» - «Аферист-віддай всі документи, та закрий свої борги 12:30». Скерування такої інформаці у месенджері «Viber» саме відповідачем позивач підтверджує копією скріншоту, згідно якого за номером телефону [NUMBER] зареєстрований користувач з нікнеймом « [PERSON] » та копією витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, за змістом якого 12.12.20212 зареєстровано відомості про фізичну особу підприємця [PERSON] , телефон: [NUMBER] . Позивач [PERSON] вважає, що через поширення відповідачем такої інформації він принижує честь і гідність позивача, оскільки слово аферист сприймається виключно в негативному сенсі та необхідним розміром компенсації за завдані моральні збитки зазначає саме 10000,0 грн. Допитаний позивач як свідок повідомив суду, що під час зустрічі з відповідачем 12.02.2024 в ТРЦ «Кінг Кросс Леополіс», останній почав звинувачувати [PERSON] у виникненні в нього податкового боргу та почав вимагати надати йому вказані грошові кошти, висловлюючи при цьому погрози. Така поведінка [PERSON] змусила позивача звернутися із заявою у поліцію. Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово звертався у правоохоронні органи з проханням вжити заходів реагування щодо [PERSON] , який за його словами погрожує та вимагає в нього кошти. Також до матеріалів справи долучено заяву [PERSON] в Міжнародний кримінальний суд. Крім цього, з метою виконання обов`язку щодо доведення обставин, на які позивач посилається у позовній заяві, позивачем долучено до матеріалів справи довідку № 1329 поліграфолога [PERSON] за змістом якої [PERSON] звернувся з проханням психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у зв`язку із досудовим розслідуванням у кримінальній справі. Згідно із статтею 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 4 Закону України «Про інформацію» передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (стаття 7 Закону України «Про інформацію»). Згідно із статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації, повинен забезпечуватись баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Положеннями ч.1 статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Приписами статті 297 ЦК України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 вказано на те, що спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація, і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На підтвердження факту поширення оспорюваної інформації позивач надав до матеріалів справи скриншот (знімок екрану) телефону повідомлення із застосунку «Viber», згідно якої розміщено допис відповідача з негативним, на думку відповідача, контекстом. «Viber» (Вайбер) - застосунок VoIP для смартфонів, що працюють на платформах Android, Chrome OS, BlackBerry OS, iOS, Symbian, Windows Phone, Bada і комп`ютерів з операційною системою Windows, macOS або Linux. Інтегрується з адресною книгою та авторизується за номером телефону. Дозволяє здійснювати безкоштовні дзвінки між смартфонами з встановленим «вайбером», а також передавати текстові повідомлення, зображення, відео та аудіо повідомлення. Тобто для використання застосунку «Viber» користувачу необхідно авторизуватися лише за номером телефону, при цьому вказувати достовірні персональні дані не є обов`язковим. Судом встановлено, що вказану інформацію дійсно було поширено за допомогою застосунку «Viber» користувачем з номером телефону [NUMBER] з нікнеймом « [PERSON] », водночас позивачем не надано доказів, що дана інформація стосується саме його. Надані позивачем роздруківки із застосунку «Viber», що представлені у вигляді скріншотів, не дають можливість ідентифікувати кому адресовані вказані повідомлення. Суд звертає увагу на те, що з аналізу змісту вищевказаного допису не убачається, що мова у ньому йде саме про [PERSON] . Інформація в дописі є безособовою, позивач в ньому жодного разу не згадується, а інформація, яка б давала змогу беззаперечно ідентифікувати його та підтвердити, що мова йде саме про [PERSON] , а не про будь-яку іншу особу, в дописі відсутня. Слід зазначити і те, що викладений в позовних вимогах уточненої позовної заяви текст зазначеного допису не є тотожним тексту, відображеному на долучених позивачем скриншотах. В дописі, зокрема, відсутній такий фрагмент тексту, який позивач просить спростувати: «зобов`язань перед податковою по діяльності [PERSON] \~» та, «що [PERSON] є аферистом». Доказів опублікування допису саме такого змісту, позивачем не надано. За неможливості встановлення стосунку до [PERSON] інформації, яку позивач просить зобов`язати відповідача спростувати, вона не може вважатись такою, що може порушувати його особисті немайнові права, тобто завдавати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджати [PERSON] повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики (див. постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №761/33563/20 (провадження № 61-9907св22) та від 05 квітня 2023 року у справі №760/23818/20 (провадження № 61-2235св22). Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також судам слід розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою. Хоча форма викладу поширеної автором оспорюваної публікації інформація могла бути розцінена позивачем як провокативна та така, що порушує його особисті немайнові права, однак по своїй суті поширена інформація є власною оцінкою (інтерпретацією) певних подій та обставин та не містить фактичних тверджень. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, викладену в оспорюваній публікації. Враховуючи те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача, у задоволенні цих вимог також слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed