Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

10.07.2024р. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» через систему «Електронний суд» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.07.2024р. позов було прийнято до провадження, відкрито провадження та відповідно до положень ч.1 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №42). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Калінчак В.П. (діє на підставі довіреності від 01.02.2024р. - а.с. № 37) в позовній заяві посилався на те, що 14.10.2023р. між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів № 1897472023, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 7 000 грн., строк кредитування - 30 днів, процентна ставка за кредитом (дисконтна, знижена) - 1,99 % в день, процентна ставка за кредитом (позаакційна, базова) - 2,99 % в день. Однак, відповідачка належним чином не виконувала зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на день подачі позову за відповідачкою обліковується заборгованість у загальному розмірі 38 813 грн. 60 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000 грн.; заборгованість по процентам - 31 813 грн. 60 коп. Зазначену суму заборгованості представник позивача просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені позивачем судові витрати. В судове засідання 20.08.2024р. сторони (їх представники) не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 52-57). По тексту позовної заяви представник позивача просив суд здійснювати розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 01.08.2024р. та 20.08.2024р., не з`явилася. Про дату розгляду справи була повідомлена за можливостями суду по повідомленню сторін у справі, які станом на 20.08.2024р. проживають (або зареєстровані) на тимчасово окупованих територіях України або в зоні бойових дій, а саме шляхом направлення sms-повідомлень, які отримані вчасно (а.с. № 48, 56), шляхом направлення повідомлень на е/пошту, які також отримані (а.с №49, 55), а також шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 50, 57). Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки (м. Маріуполь Донецької області - а.с. № 41), яка підтверджена відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 11.07.2024р., є неможливим у зв`язку з тим, що поштовий зв`язок з м. Маріуполь Донецької області відсутній, що підтверджується відповіддю наданою ДД АТ «Укрпошта» від 12.10.2022р. (а.с.№ 44). Про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надіслала, не скористалася правом на подачу відзиву на позов. Відповідно до положень ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 20.08.2024р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України, а саме представник позивача по тексту позову не дав згоди на ухвалення заочного рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.10.2023р. між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів № 1897472023 (а.с. № 11-14). Відповідно до умов договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 7 000 грн., строк кредитування - 30 днів, процентна ставка за кредитом (дисконтна, знижена) - 1,99 % в день, процентна ставка за кредитом (позаакційна, базова) - 2,99 % в день. Договір про надання грошових коштів № 1897472023 від 14.10.2023р. був укладений сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 14.10.2023р. направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір про надання грошових коштів № 1897472023, [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору про надання грошових коштів № 1897472023, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор 9jgd0oyae, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті - а.с. № 27), який боржником було введено/відправлено 14.10.2023р. о 18год. 07хв. Таким чином, 14.10.2023р. між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів № 1897472023, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Варто зазначити, що 14.10.2023р. позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора twnxv2t2b був підписаний також і паспорт споживчого кредиту, з підписанням якого відповідачка була ознайомлена та погодилася із загальною вартістю кредиту, порядком та сумами платежів (а.с. №21-23). Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування карткового рахунку. Заперечень щодо підпису паспорту споживчого кредиту відповідачкою не надано. Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення її з умовами кредитування, відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23.12.2019р. у справі №572/1169/17, від 12.02.2020р. у справі №382/327/18. Виконання кредитором ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 7 000 грн. підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактовий Дім» № 4269 від 12.03.2024р., згідно якої 14.10.2023р. на банківську карту № [NUMBER] ….4768, яка була зазначена позичальником в заяві на отримання кредиту(а.с. № 27), було успішно проведено транзакцію № 1310325021 про перерахунок коштів у розмірі 7 000 грн. (а.с. №25). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Отже, Договір про надання грошових коштів № 1897472023 від 14.10.2023р. укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Презумпцію укладеного між сторонами електронного договору про надання кредиту № 1897472023 від 14.10.2023р. відповідачкою не спростовано. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки суму заборгованість станом на день подачі позову (10.07.2024р.) у розмірі - 38 813 грн. 60 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000 грн.; заборгованість по процентам - 31 813 грн. 60 коп. Відповідність розрахунку та розміру заборгованості не були спростовані відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення Договору про надання грошових коштів № 1897472023 від 14.10.2023р. [PERSON] отримала у користування кредитні кошти, допустила прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту в строк визначений договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже, відповідачка повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконала, чим порушила вимоги ст.1049 ЦК України, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 7 000 грн. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Враховуючи, що відповідачка повністю зобов`язання по погашенню процентів за користування грошовими коштами не виконала, чим порушила вимоги ст.1048 ЦК України, позивач має право вимагати стягнення простроченої заборгованості по процентам у розмірі 31 813 грн. 60 коп. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню зі [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі - 38 813 грн. 60 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000 грн.; заборгованість по процентам - 31 813 грн. 60 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. (а.с. №3). На підставі викладеного,

Outcome: approved