Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі - відповідач, ТОВ «ФІНФОРС»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті за виконавчим написом, вчиненим 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за №7783, грошові кошти у розмірі 9 591,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №7783, про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 9 591,00 грн. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 18.06.2020 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. В ході примусового виконання зазначеного виконавчого напису у межах виконавчого провадження [NUMBER] з позивача були стягнуті грошові кошти у розмірі 11 505,93 грн., з яких: 9 591,00 грн. - кошти за виконавчим написом; 1 000,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 914,93 грн. - основна винагорода приватного виконавця. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року у справі №757/26690/20-ц позов [PERSON] до ТОВ «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено; визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 15 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за номером 7783 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 9 591,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти, які були утримані з його заробітної плати в ході примусового виконання виконавчого напису, оскільки рішенням суду виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, тому грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 року, справу було розподілено судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про стягнення безпідставно стягнутих коштів, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.07.2023 року; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віру Леонідівну (далі - третя особа, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.). 13.06.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Безсмертного С.М. надійшло клопотання про долучення доказів, яке не було підписано електронним цифровим підписом. 03.07.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Безсмертного С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, не підписана електронним цифровим підписом. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року, у зв`язку із неявкою позивача та представника позивача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.10.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року, у зв`язку із неявкою сторін у справі, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.12.2023 року. 26.10.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Безсмертного С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі. Оскільки, в порушення згаданих вище вимог, заява представника позивача від 26.10.2023 не містить кваліфікованого електронного підпису, то суддя не приймає її до уваги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про повернення безпідставно стягнутих коштів залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2024 скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року та матеріали цивільної справи №757/10697/23-ц направлено для продовження розгляду. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.06.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.08.2024 року. 20.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив до судових витрат додати судовий збір у суді та витрати на правову допомогу. В судове засідання 20.08.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 20.08.2024 року просив розглядати справу за його відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а позивач у позовній заяві просив розглядати справу за її відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 18.06.2020 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 7783, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. (а.с. 5). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року у справі № 757/26690/20-ц позов [PERSON] до ТОВ «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено; визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 15.04.2020 року, зареєстрований в реєстрі за номером 7783, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 9 591,00 грн. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 7-9). Вказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року у справі №757/26690/20-ц набрало законної сили 24.06.2021 року. Як визначено у ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено. Отже, обставини, щодо визнання виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за №7783, встановлені рішенням суду, відтак, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. 23.08.2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Ураховуючи, що судовим рішенням від 24.05.2021 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а на підставі вказаного виконавчого напису з позивача стягнуто грошові кошти, правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються нормами ст. 1212 ЦК України. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18 викладено висновок про те, що правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61- 88св21) одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Зважаючи на те, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФІНФОРС» грошових коштів став виконавчий напис Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №7783 від 15.04.2020 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, то правова підстава для отримання таких коштів відпадала. Отже, грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до листа Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 01.03.2023 року №405, в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №7783 від 15.04.2020 року з [PERSON] було стягнуто грошові кошти у розмірі 11 505,93 грн., з яких: 9 591,00 грн. - сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача ТОВ «ФІНФОРС»; 1 000,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 914,93 грн. - основна винагорода приватного виконавця (а. с. 12). Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» стягнуто 9 591,00 грн. без відповідної правової підстави. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «ФІНФОРС» безпідставно стягнутих грошових коштів за виконавчим написом у розмірі 9 591,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 03.03.2023 року, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зроблено правовий висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 5 073,60 грн. та складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірні 4 000,00 грн. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію Договору про надання правової допомоги №24/22 від 30.12.2022 року, укладеного між [PERSON] (далі - Клієнт) та адвокатом Безсмертним С.М. (далі - Адвокат); копію Додатку № 1 до Договору про надання правової правничої допомоги №24/22 від 30.12.2022 року; копію акту виконаних робіт від 06.03.2023 року; копію квитанції прибуткового касового ордера №24 від 30.12.2022 року на суму 4 000,00 грн. 20.08.2024 року позивач у заяві просив також стягнути витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у тому числі, на професійну правничу допомогу. Однак, позивачем не надано розрахунку понесених втрат та доказів на підтвердження означених обставин. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved