Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

08 травня 2024 року [PERSON] , яка є представником [PERSON] , звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання дійсним договору купівлі-продажу № 4 від 27 лютого 1998 року, який посвідчено товарною біржею «Сангай». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 лютого 1998 між позивачем та [PERSON] було укладено зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . На час звернення до суду з вказаним позов [PERSON] померла. Оскільки вказаний договір було посвідчено товарною біржею і вважається недійсним, позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном. Посилаючись на те, що позивачем та відповідачем виконані усі умови договору, просила визнати його дійсним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 лютого 1998 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу №4 нерухомого майна, на підставі якого позивач набув у власність житловий будинок [ADDRESS] . За умовами договору позивач сплатив продавцю повну вартість нерухомого майна в сумі 1 191 грн 50 коп., а [PERSON] передала будинок у власність [PERSON] (а.с. 18-19). 11 березня 1998 року договір було зареєстровано Очаківським міжміським бюро технічної інвентаризації, на ім`я [PERSON] видане реєстраційне посвідчення за № [NUMBER] (а.с. 17). [INFO] [PERSON] померла та після її смерті спадкових справ не заведено (а.с. 55-56). Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963р.), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №\~1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~від 14\~червня 1994\~року №\~18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила змісту чинної на той час ст.\~227\~ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. З урахуванням викладеного, а також того факту, що сторони, укладаючи договір, діяли у відповідності до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, і своїми діями підтвердили факт укладення угоди та виконання її умов, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визнання укладеної між сторонами угоди дійсною.

Outcome: approved