Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з 01.05.2022 здійснює постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Позивач вказав, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладений на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2500 від 30.09.2015 та який є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Позивач зазначив, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з постачання природного газу, однак відповідач зобов`язання у частині оплати послуг не виконав, внаслідок чого за період з 01.11.2022 до 31.05.2024 виникла заборгованість за отримані послуги з постачання природного газу на загальну суму 29463,68 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за надані послуги з постачання природного газу за період з 01.11.2022 до 31.05.2024 у сумі 29463,68 грн. 20.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання у справі на 14.08.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 14.08.2024 судове засідання відкладене на 05.09.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання 05.09.2024 уповноважений представник позивача ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Бордун А.І. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував щодо здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 05.09.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з постачання природного газу, та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2496 від 30.09.2015 (далі за текстом Правила) та іншими нормативно-правовими актами України. Так,\~учасниками правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; відсутність простроченої заборгованості побутового споживача перед діючим постачальником за поставлений природний газ (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки розрахунків. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням\~статей 633,\~634,\~641\~та\~642\~Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов\~Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з положеннями п. 9 Розділу ІІІ Правил для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до\~п.\~32\~Розділу ІІІ\~Правил побутовий\~споживач зобов`язаний:\~укласти договір\~постачання природного\~газу з\~постачальником,\~а за\~відсутності укладеного\~договору припинити\~відбір (споживання)\~природного газу\~з газорозподільної\~системи; забезпечувати\~своєчасну та\~повну оплату\~вартості природного\~газу згідно\~з умовами\~договору; раціонально\~використовувати природний\~газ,\~обережно поводитися\~з газовими\~приладами і\~пристроями; не\~пізніше ніж\~за двадцять\~робочих днів\~до звільнення\~приміщення або\~повного припинення\~газоспоживання письмово\~повідомити діючому\~постачальнику про\~розірвання договору\~та розрахуватися\~за спожитий\~природний газ; безперешкодно\~допускати у\~свої житлові\~та підсобні\~приміщення,\~де розташовані\~газові прилади\~і пристрої,\~лічильник газу,\~представників постачальника\~після пред`явлення\~ними відповідних\~службових посвідчень\~для звіряння\~показань фактично\~використаних обсягів\~природного газу; проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи на вимогу постачальника для перевірки правильності оплати;виконувати інші обов`язки, передбачені цими Правилами та чинним законодавством. При цьому постачальник має право, зокрема: отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ; ініціювати припинення постачання природного газу побутовому споживачеві з урахуванням вимог цих Правил; безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача, для перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу; проводити разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта (п. 33 Розділу ІІІ Правил). Таким чином згідно із зазначеними нормами споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, якщо він фактично споживав його. Факт відсутності договору постачання природного газу сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, суд встановив, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366776846 від 21.02.2024 (а.с. 12-13), власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Так само і згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 651133 від 19.06.2024 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). З довідки про фінансовий стан споживача [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с. 14) вбачається, що позивач у період з 01.11.2022 до 31.05.2024 надавав послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого природного газу належним чином не виконував, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за указаний період у сумі 29463,68 грн. При цьому 14.11.2022 відповідач здійснив оплату у сумі 191 грн, яку позивач зарахував на погашення боргу за жовтень 2022 року. Таким чином, враховуючи положення п. 1-3 розділу ІІІ Правил та зміст фінансового стану, [PERSON] здійснив фактичне споживання природного газу та частково оплатив спожиті об`єми газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про природний газ» постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Так, ціни (тарифи) на природній газ для побутових споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» встановлюються наказами ТОВ «ГК «Нафтогаз України», які опубліковуються на офіційному сайті позичальника. Указані ціни (тарифи) відповідач не оспорював, скарги про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань відповідач також не подавав. Разом з тим [PERSON] неналежним чином виконував зобов`язання щодо оплати послуг з постачання природного газу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.11.2022 до 31.05.2024 у сумі 29463,68 грн. З вимоги про сплату заборгованості № 119/4.2.1-11588-2024/320039125 від 05.03.2024, надісланої на адресу відповідача, вбачається, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» повідомило відповідача про наявність станом на 05.03.2024 заборгованості за спожитий природний газ та необхідність сплатити зазначену заборгованість в найкоротший строк (а.с. 15). Разом з тим така заборгованість відповідачем сплачена не була. Докази зворотного суду не надані. Ураховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання та докази на спростування доводів позивача не надав, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] зобов`язання щодо оплати послуг з постачання природного газу. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 0000009270 від 12.06.2024 (а.с. 6) та № 0000005680 від 29.03.2024 (а.с. 7). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved