Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [PERSON] (далі також - Позивач), [INFO] надав позику [PERSON] (далі також - Відповідач), [INFO] в загальній сумі 10500,00 Євро. За даним фактом договору позики не було укладено, проте, Відповідачем були написані та підписані боргові розписки. Боргова розписка, написана Відповідачем та підписана 12.07.2023 року підтверджує, що [PERSON] взяв у борг кошти у розмірі 3000,00 Євро із зобов`язанням повернути у тій же валюті без нарахування відсотків до 12.10.2023 року в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . 07.08.2023 року [PERSON] написав та підписав боргову розписку за позикою у розмірі 3500,00 Євро із зобов`язанням повернути до 14.08.2023 року в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . 15.10.2023 року Відповідачем була написана та підписана розписка про отримання позики у розмірі 4000,00 Євро із зобов`язанням повернути до 15.11.2023 року. Загалом сума взятих у борг грошових коштів склала 10500,00 (десять тисяч п`ятсот євро 00 центів) Євро, що за курсом НБУ на момент подання позовної заяви складає: 448 926 (чотириста сорок вісім тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень (так як 1 Євро = 42,7549 гривень). З огляду на те, що Відповідач не повернув суми боргу (грошових коштів) за жодною із боргових розписок у строк визначений в борговому документі, не відповідає на дзвінки та уникає жодного контакту із Позивачем, останній змушений в судовому порядку стягувати грошові кошти за зобов`язанням, що виникло. Відтак, з аналізу правовідносин, що виникли між Позивачем та Відповідачем, був сформований борговий документ - розписка, як результат якої виступило письмове підтвердження отримання коштів від Позивача та встановлення обов`язку повернення в обумовлений строк. Зміст зобов`язання в наведених розписках викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз боргових документів дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до необхідності врегулювання договірних відносин в разі отримання однією особою коштів у визначеному розмірі та обсягу зобов`язань для другої особи у якої, з огляду на договірні відносини, виник правовий обов`язок повернути кошти в розмірі 10500,00 Євро. Тобто, фактично у власність Відповідача були передані грошові кошти з правом використання, але із зобов`язанням повернення позики. У постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). З огляду на те, що отримані Відповідачем в борг грошові кошти не були повернуті, зобов`язання за розписками, що замінила письмову форму договору позики, не було виконано. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Розписки за спірними правовідносинами, що виникли між Позивачем та Відповідачем, залишаються у Позивача. Відтак, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду, належного виконання обов`язку Відповідачем (боржником) забезпечено не було. До того ж, у контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) \~ \~ \~ \~формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) \~ \~ \~ \~вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що незважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) \~ \~ \~ \~у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) \~ \~ \~ \~частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18). Більше того, звертаю увагу Суду, що підстав для спростування презумпції правомірності написаної розписки немає, оскільки недійсність правочину (розписки) прямо законом не встановлена, а фактичні обставини справи та докази, наведені Позивачем, підтверджують невиконання Відповідачем свого обов`язку за розписками. На підставі викладеного, позивач просив стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 10500, 00 (десять тисяч п`ятсот євро 00 центів) Євро та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4489, 26 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 03.06.2024 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/5115/24 та призначила справу до розгляду. 30.08.2024 року представник позивач надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі та без участі позивача, позов підтримав. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору позики, результаті чого має заборгованість, яку в добровільному порядку не погашає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, представлений в судовому засіданні адвокатом Дяченком М. М. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, до суду подав письмове клопотання, у якому просив справу розглядати справу без його участі та без участі позивача, позов підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні від 03.07.2024 відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд уважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з борговою розпискою від 12.07.2023, [PERSON] бере в борг у [PERSON] кошти в розмірі 3000 (три тисячі) Євро. Які зобов`язується повернути у тій же валюті терміном до 12.10.2023 без відсотків. 12.07.2023 [PERSON] кошти отримав в повному обсязі свідок [PERSON] , [PERSON] . Згідно з борговою розпискою 07.08.2023 [PERSON] отримав позику у розмірі 3500 Євро у [PERSON] . Зобов`язується повернути позику у тій же валюті до 14.08.2003. Свідок [PERSON] , [PERSON] . Згідно з розпискою від 15.10.2023 [PERSON] взяв позику у розмірі 4000 Євро у [PERSON] . Зобов`язується повернути до 15.11.2023. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факт укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.06.2016 р. у справі 6-1103цс16. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладання всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отриманні від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, з аналізу ст.ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики. Отже, особа яка пред`явила розписку для виконання і є позикодавцем. Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За таких обставин, суд уважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, згідно з договором позики, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості, що дорівнює 10500 Євро. Щодо розподілу\~ судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.366084839.1 від 21.05.2024 про сплату судового збору в сумі 4489,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 2244,63 грн., а 50 відсотків судового збору у сумі 2244,63 грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: partial