Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 29.12.2023 року о 20 год. 00 хв. водій [PERSON] на перехресті вул. Шолуденка та вул. Набережна у м. Вишгород Київської області, керуючи автомобілем марки Opel Astra, державний номерний знак [NUMBER] , в порушення п. 16.13 ПДР України під час повороту ліворуч, не переконавшись у тому, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Белогві», який під керуванням [PERSON] рухався назустріч, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2024 року по справі № 363/85/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 05.02.2024 року. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу, ТОВ «Белогві» замовило проведення незалежної оцінки, за результатами якої було отримано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 271/03-24 від 17.03.2024 року. Відповідно до Звіту вартість матеріального збитку завданого ТОВ «Белогві» як власнику колісного транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] , становить 342\~955 грн. 02 коп. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218155644 від 30.11.2023 року. Після ДТП ТОВ «Белогві» звернулося з заявою до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за страховою виплатою, і за результатами розгляду заяви, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 156\~800 грн. 00 коп., що є лімітом відповідальності страховика за полісом № 218155644 від 30.11.2023 року, без врахування франшизи у розмірі 3\~200 грн. 00 коп. Таким чином, сума невідшкодованого матеріального збитку, завданого ТОВ «Белогві» внаслідок ДТП, яка має бути відшкодована безпосередньо [PERSON] , становить 186\~155 грн. 02 коп. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Белогві» просило стягнути з [PERSON] вказану суму матеріального збитку, витрати на експертну оцінку вартості матеріального збитку, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09.07.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача ТОВ «Белогві» не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги було підтримано у повному обсязі та висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача. \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, зобов`язався відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також просив розгляд справи проводити за його відсутності у зв`язку з тим, що є військовослужбовцем, проходить на даний момент військову службу та перебуває у службовому відрядженні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на заяви сторін справи про проведення судового розгляду за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодекс позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до наступних висновків за результатами розгляду матеріалів позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З наведеного вбачається, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також вина особи у вчиненому діянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в силу положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується. Саме тому у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Одним з різновидів цивільно-правової відповідальності за відсутності вини особи, яка своєю поведінкою заподіяла шкоди, є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що врегульовується положеннями ст. 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З наведеного також вбачається, що діяльність з експлуатації транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим завдання шкоди, внаслідок використання транспортного засобу, зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1187 ЦК України. З постанови Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2024 року у справі № 363/85/24, яка набрала законної сили 05.02.2024 року (а.с. 6-7), вбачається, що 29.12.2023 року о 20 год. 00 хв. на перехресті вул. Шолуденка та вул. Набережна у м. Вишгород Вишгородського району Київської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Opel, державний номерний знак [NUMBER] , під час повороту ліворуч не переконався у тому, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю марки Renault, державний номерний знак [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] рухався на зустріч, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, що призвело до їх пошкодження. Постановою суду від 23.01.2024 року констатовано факт порушення відповідачем [PERSON] своїми діями вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Цією ж постановою відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вищезазначені обставини були підтверджені сторонами по справі у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (Постанова КЦС ВС від 29.09.2023 року у справі № 573/1/23). Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] щодо порушення вимог ПДР України під час експлуатації транспортного засобу Opel, державний номерний знак [NUMBER] , який, у свою чергу, є джерелом підвищеної небезпеки та належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 9). З постанови Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2024 року у справі № 363/85/24 (а.с. 6), Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 271/03-24 від 17.03.2024 року (а.с. 16-26)) судом встановлено, що внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] , яка мала місце при використанні джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), транспортному засобу позивача ТОВ «Белогві», який належить останньому на праві приватної власності (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 8), завдано майнової шкоди у виді реальних збитків у розмірі 342\~955 грн. 02 коп. Таким чином, судом встановлено як факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] , що мала місце при використанні джерела підвищеної небезпеки (експлуатації транспортного засобу), так і факт заподіяння внаслідок такої поведінки майнової шкоди позивачу ТОВ «Белогві», а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та завданою шкодою. Зважаючи, що заподіяння шкоди мало місце при використанні джерела підвищеної небезпеки, то для настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] за заподіяння вказаної шкоди відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України вина у вчиненні протиправного діяння не має вирішального значення. З урахуванням вищевикладеного, суд також приходить до висновку про виникнення між ТОВ «Белогві» та [PERSON] деліктного зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої [PERSON] при експлуатації джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, виконання обов`язку у деліктному зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої власником наземного транспортного засобу, має законодавчо визначену специфіку. Вказана специфіка передбачена приписами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5, 6 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 вищезазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Аналіз викладених приписів чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (Постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц). Крім того, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. З Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218155644 (а.с. 54) судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, а саме 29.12.2023 року, з вини відповідача [PERSON] цивільно-правова відповідальність останнього, як власника наземного транспортного засобу, за вказаним полісом була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА». З полісу вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160\~000 грн. 00 коп. Розмір франшизи - 3200 грн. 00 коп. З платіжної інструкції № ЗР027835 від 12.03.2024 року (а.с. 10-14) судом встановлено, що 12.03.2024 року ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснило перерахування на користь ТОВ «Белогві» грошової суми у розмірі 156\~800 грн. 00 коп. Призначенням платежу вказано здійснення страхового відшкодування згідно страхового акту № 240000919762 від 12.03.2024 року. Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «Белогві» від страховика цивільно-правової відповідальності [PERSON] як власника наземного транспортного засобу суми страхового відшкодування у розмірі 156\~800 грн. 00 коп., що не покриває реальний розмір майнової шкоди (342\~955 грн. 02 коп.), завданої внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У Постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зроблено наступні висновки щодо застосування приписів ст. 1194 ЦК України. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З урахуванням вищевикладеного, судом підтверджено, що ТОВ «Белогві» має право на повне відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 342\~955 грн. 02 коп. Фактичний (реальний) розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не був повністю відшкодований страховиком [PERSON] , внаслідок чого утворилася різниця у сумі 186\~155 грн. 02 коп. У зв`язку з цим відповідно до ст. 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодування покладається саме на [PERSON] . З Договору на проведення експертної оцінки від 08.03.2024 року (а.с. 52-53), Акту виконаних робіт від 17.03.2024 року (а.с. 51), Рахунку на плату № 08/03-24 від 08.03.2024 року (а.с. 49), Платіжної інструкції № 84092 від 12.03.2024 року судом встановлено, що ТОВ «Белогві» також понесено витрати у розмірі 4\~500 грн. 00 коп. на проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення понесених витрат з [PERSON] на користь ТОВ «Белогві». На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved