Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

30.04.2024 року до суду звернувся представник позивача - адвокат Мантула О.С. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що з 25 серпня 2007 року по 05 червня 2014 року позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірваний рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, справа № 191/1975/14-ц. Від шлюбу [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Під час пологів дитина отримала інвалідність із діагнозом дитячий церебральний параліч, астатична форма, еписіндром, затримка психомовленного розвитку. Сторони досягли згоди, що їх дитина [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір`ю, а її батько відмовляється від батьківських обов`язків, тобто не буде ніколи брати участі у вихованні та розвитку доньки та до досягнення нею повноліття добровільно у вільному графіку надавати матеріальну допомогу для забезпечення її життя. Фактично з самого народження дитини батько самоусунувся і не приймає ніякої участі у лікуванні, вихованні та утриманні дитини, яка дуже тяжко хворіє і не може себе сама обслуговувати. Відповідач абсолютно байдужий до стану здоров`я, розвитку та виховання дитини. У зв`язку з лікуванням більшу частину свого часу дитина проводить у лікарнях та санаторіях разом із матір`ю та лише незначну частину за місцем проживання. Специфіка лікування даної хвороби пов`язана з тим, що воно дуже дороговартісне і не завжди може проводитись в Україні, у зв`язку з чим позивачу з донькою потрібно постійно періодично виїздити на лікування за кордон, де надається якісна і часто безкоштовна або набагато дешевша аніж в Україні медична допомога. Позивач вважає, що поведінку відповідача стосовно своєї доньки у сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та ухиленням від виховання дитини. Таким чином прохає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти із відповідача на утримання дитини. Ухвалою суду від 16.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, просили розглядати справу без їх участі. Також надали до суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №326/0/8-24 від 26.06.2024 року. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014 року було розірвано (а.с.9). У них є спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Згідно з випискою із історії хвороби, [PERSON] , [INFO] , з народження має клінічний діагноз: дитячий церебральний параліч, змішана форма, еписиндром, затримка психомовленевого та моторного розвитку (а.с.19-23). Відповідно до виписок з реабілітаційної карти, [PERSON] , [INFO] , постійно проходить курси реабілітації, потребує ЛФК, заняття з логопедом, арт-терапію (а.с.12-14, 16-18, 23-35). Відповідно до виписки з протоколу №10 засідання Синельниківської ЛКК від 11.01.2011 року, [PERSON] , 2008 р.н., має діагноз ДЦП, потребує медичної допомоги та постійної допомоги матері (а.с.15). Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №326/0/8-24 від 26.06.2024 року, доцільним є позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, виховання, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини, відповідно до ст.180, ст.181 СК України. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Позивач просить суд визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., що не суперечить вимогам ЦПК України. Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги в частині стягнення аліментів зі [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved