Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У вересні 2023 представник позивача звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги централізованого опалення та абонентське обслуговування в період з 01.10.2015 по 01.07.2023 в розмірі 60 697,63 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 17 348,09 грн., 3 % річних в розмірі 6 056,70 грн., а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] відповідач має заборгованість за теплову енергію та йому було надіслано попередження з вимогою сплатити борг. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 04.10.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 09.11.2023. 19.12.2023 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повністю задоволено позов Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за надані послуги в розмірі 60 697,63 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 17 348,09 грн., 3% річних в розмірі 6 056,70 грн. та судовий збір в розмірі 2 684 грн. 19.03.2024 ухвалою суду поновлено [PERSON] строк звернення до суду з заявою про скасування судового рішення, заяву задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2023 у даній справі за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідач подала до суду заяву про застосування строків позовної давності та квитанцію про часткову сплату заборгованості. Вказала, що вона з 1995 року проживає на території Італійської Республіки, тому послугами не користується і не має можливості брати участь в судовому засіданні. За адресою квартири зареєстровано 5 осіб з якими вона родинних стосунків не підтримує, тому немає відношення до заборгованості. Зазначила також про наявну заборону нарахування та стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних за комунальні послуги. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 339761012 від 20.07.2023. Відомості про право власності внесені на підставі свідоцтв про право на спадщину від 31.08.2013, реєстрові № 2-3846, 2-3847, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145845732103. Відповідач також зареєстрована за вказаною адресою з 24.05.2000, що підтверджується довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 855 від 18.09.2023. З розрахункового листа абонента та розрахункової відомості вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритий на ім`я [PERSON] . За казаною адресою станом на 01.07.2023 рахувалась заборгованість: 60 697,63 грн. - борг за спожиті послуги теплопостачання за період до 01.10.2015 по 01.07.2023; 17 348,09 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.10.2015 по 23.02.2022; 6 056,70 грн. - три відсотки річних за період з 01.10.2015 по 23.02.2022. З розрахункового листа абонента вбачається, що споживачем здійснювались часткові сплати за вказаний період: листопад 2015 - 800 грн.; листопад 2018 року - 2 000 грн.; листопад 2020 року - 600 грн.; грудень 2020 року - 6 000 грн.; квітень 2021 року - 5 000 грн.; листопад 2021 року - 3 000 грн.; грудень 2021 року - 3 039,80 грн.; лютий 2022 року - 3 000 грн. Позивачем на адресу відповідача направлено досудове попередження (претензію) № 90 від 20.07.2023. [PERSON] надано копію закордонного паспорту серії [NUMBER] з відмітками про перетин кордону 19.06.2002, 06.11.2011, 22.01.2012, 21.01.2013, 28.05.2013, а також шенгенська віза на період з 19.06.2002 по 02.07.2002. Відповідно до квитанції АТ «Таскомбанк» № ПН3749380 від 03.04.2024, по особовому рахунку [NUMBER] сплачено кошти в розмірі 29 000 грн., платник [PERSON] , в призначенні платежу вказано «за комунальні послуги за період з 01.02.2019 по 31.07.2023». При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 2 статті 162 ЖК України також передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до правил частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована в ній, тож саме вона як власник зобов`язана утримувати майно, що їй належить, в тому числі сплачувати за комунальні послуги. Доводи відповідача про те, що вона не отримує послуги за вказаною адресою, а тому не повинна сплачувати кошти за них судом відхиляються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про користування квартирою іншими особами, що було б встановлено договором або законом, при цьому за загальним правилом саме власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Крім того, відповідач не позбавлена можливості звернутися до суду з регресним позовом про відшкодування їй іншими особами стягнутих коштів в межах даної справи, надавши відповідні докази. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Вказана позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. В даному випадку факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений та підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу в розмірі 60 697,63 грн. (за період з 01.10.2015 по 01.07.2023) нараховано 17 348,09 грн. втрат внаслідок інфляційних процесів та 6 056,70 грн. три відсотки річних за період з 01.10.2015 по 23.02.2022. Відповідач, заперечуючи проти позову, заявила про застосування строку позовної давності по даній справі. Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, стягнення 3% річних та інфляційних витрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, тому ч. 2 ст. 258 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд приймає доводи відповідача та вважає за можливе застосувати положення про строк позовної давності. Разом з тим, за правилом ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", вказаний карантин скасовано з 24:00 год. 30.06.2023. Оскільки карантин тривав в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. З огляду на вказане, підлягають до задоволення вимоги про стягнення грошових сум з відповідача за останні три роки, що передували початку карантину, тобто починаючи з 12.03.2017 по 01.07.2023. Суд також враховує часткові сплати заборгованості по особовому рахунку відповідача за період з березня 2017 року по червень 2023 року в загальному розмірі 51 639,80 грн. (22 639,80+29 000). Таким чином, за вказаний період сума заборгованості за централізоване опалення за особовим рахунком № [NUMBER] становить 16 509,80 грн., заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 9 302,87 грн., три відсотки річних - 3 460,88 грн. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 84 102,42 грн., задоволено судом до стягнення суму 29 273,55 грн., тобто 34,81% від заявленої суми, отже сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 934,30 грн. (2 684 х 34,81%).

Outcome: partial