Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , терміном на один рік, а також стягнути з неї аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 100 грн на кожну дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 листопада 2023 року службою у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради спільно з працівниками Ковельського ГУНП у Волинській області проведено рейдову перевірку, в ході якої виявлено, що в районі автовокзалу м. Ковеля Волинської області особа жіночої статі ромської народності разом з трьома дітьми займається жебрацтвом. Цією особою виявилась [PERSON] , яка просила милостиню разом з малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були брудні та без взуття у холодну погоду. Разом з ними знаходилась особа ромської народності в нетверезому стані. В ході розмови та на підставі наявних документів було встановлено, що [PERSON] , [INFO] (УНЗР-20020105-02329, РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування; до досягнення повноліття перебувала на первинному обліку служби у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області відповідно до розпорядження від 23 травня 2016 року № 177 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування». До жовтня 2023 року відповідач проживала з дітьми на території Сошичненської сільської ради ( [ADDRESS] ), їй було відновлено документи, нараховано відповідні виплати на дітей (при народженні дітей, як одинокій матері, як багатодітній сім`ї тощо). Працівники служби у справах дітей та поліції неодноразово попереджали її про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежний догляд дітей, а пропозицію переїхати проживати у «будинок матері та дитини» проігнорувала. З кінця жовтня 2023 року [PERSON] проживала у свого знайомого, який зловживає алкогольними напоями, за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми трьома малолітніми дітьми та співмешканцем ромської народності, який можливо хворіє на туберкульоз. Орієнтовно з 07 листопада 2023 року відповідач покинула це помешкання і разом з дітьми перебувала на території залізничного вокзалу та продовольчого ринку. 13 листопада 2023 року у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей було вилучено від [PERSON] в дитячу лікарню, про що невідкладно проінформовано Ковельську окружну прокуратуру. На позачерговому засіданні виконавчого комітету Ковельської міської ради прийнято ряд невідкладних рішень, а саме «Про негайне відібрання дітей», «Про влаштування дітей на цілодобове перебування до закладу, який здійснює інституційний догляд і виховання дитини» та «Про затвердження висновку органі опіки та піклування про доцільність відібрання дітей без позбавлення батьківських прав». Наразі малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] та на шість місяців влаштовано до комунального підприємства «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради. службою у справах дітей за останнім місцем проживання відповідача надіслано відповідні листи щодо припинення соціальних виплат, які передбачені чинним законодавством для утримання її та трьох малолітніх дітей. Під час відібрання дітей [PERSON] повідомлено про всі обставини відібрання; будучи запрошеною на засідання комісії з питань захисту прав дитини вона не з`явилася. За час підготовки позовної заяви ані до служби у справах дітей, ані до виконавчого комітету Ковельської міської ради не надходило будь-яких звернень від [PERSON] чи інших родичів дітей щодо передачі таких їм на утримання. Згідно повідомлення Ковельського РУП від 15 листопада 2023 року № 15858/51/01-2023 на відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 04 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, попередньо подав в електронній формі через систему «Електронний суд» клопотання про проведення судового засідання у його відсутності у зв`язку зі значним територіальним розміщенням та зайнятістю по інших службових питаннях, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що [INFO] народився [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 листопада 2023 року (зворот а. с. 23). Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00042322261, сформованого 16 листопада 2023 року та наданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а. с. 26). Двадцять четвертого липня 2021 року народився [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 листопада 2023 року (зворот а. с. 22). Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00042323717, сформованого 16 листопада 2023 року та наданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а. с. 24). Дев`ятнадцятого травня 2023 року народилася [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 листопада 2023 року (а. с. 23). Згідно вказаного свідоцтва та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00042324364, сформованого 16 листопада 2023 року та наданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а. с. 25). В ході рейдової перевірки, проведеної на підставі наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13 листопада 2023 року № 41 «Про проведення рейду-перевірки»-«Вокзал», службою у справах дітей спільно з працівниками Ковельського РУП ГУНП у Волинській області цього ж дня біля 13.00 год в районі автовокзалу м. Ковеля виявлено [PERSON] , яка просила милостиню разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були брудні та без взуття у холодну погоду; разом з ними перебувала особа ромської народності у нетверезому стані. В ході розмови [PERSON] повідомила, що не має постійного місця проживання, орієнтовно з 07 листопада 2023 року разом з дітьми перебуває на території залізничного вокзалу та продовольчого ринку. Зазначила, що її співмешканець ромської народності хворіє, можливо на туберкульоз. За цих обставин на [PERSON] складено адміністративний протокол за неналежний догляд за дітьми, а малолітніх дітей поміщено до стаціонарного педіатричного відділення ЦРЛ Ковельського МТМО. Наведене підтверджується Довідкою по результатах рейду від 13 листопада 2023 року (а. с. 13). Таким чином 13 листопада 2023 року вжито невідкладних заходів щодо забезпечення безпеки малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано їх у матері [PERSON] та направлено до стаціонарного педіатричного відділення ЦРЛ Ковельського МТМО, про що свідчить відповідний Акт про відібрання дітей (а. с. 9). Як видно з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 16 листопада 2023 року № 389 «Про негайне відібрання дітей», такий вирішив, зокрема, відібрати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , а також тимчасово влаштувати дітей до стаціонарного педіатричного відділення Ковельського МТМО, з подальшим влаштуванням до комунального підприємства «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради (а. с. 8). Влаштування малолітніх дітей до комунального підприємства «Волинський обласний будинок дитини для дітей ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради терміном на шість місяців погоджено рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 16 листопада 2023 року №390 «Про влаштування дітей на цілодобове перебування до закладу, який здійснює інституційний догляд і виховання дитини» (а. с. 10). Крім цього, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей підтверджується висновком органу опіки та піклування м. Ковеля про доцільність відібрання дітей у [PERSON] без позбавлення батьківських прав батька, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 16 листопада 2023 року № 391, в резолютивній частині якого уповноважений орган визнає доцільним відібрати у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (а. с. 11-12). Із висновку органу опіки та піклування також вбачається, що [PERSON] пояснила, що до жовтня 2023 року проживала разом з дітьми на території Сошичненської сільської ради, а саме у [ADDRESS] . В актах обстеження умов проживання зазначається, що це був старий будинок з однією кімнатою, умови проживання незадовільні, продукти харчування відсутні тощо. Під час обстеження працівники служби у справах дітей та поліції її неодноразово попереджали про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежний догляд дітей, пропонували переїхати в «будинок матері та дитини», але цю пропозицію вона проігнорувала. З кінця жовтня 2023 року разом з дітьми переїхала в м. Ковель, проживала зі співмешканцем за адресою: [ADDRESS] , в знайомого, який зловживав алкогольними напоями. Орієнтовно з 07 листопада 2023 року [PERSON] покинула це помешкання і разом з дітьми перебувала на території залізничного вокзалу та продовольчого ринку. Їй також відомо, що співмешканець ромської народності хворіє, можливо на туберкульоз. Враховуючи, що [PERSON] не має постійного місця проживання, діти ночують разом з матір`ю на вулиці,стан здоров`я її співмешканця невідомий, вирішено тимчасово влаштувати малолітніх дітей до стаціонарного педіатричного відділення Ковельського МТМО, з подальшим влаштуванням до комунального підприємства «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради. питання щодо виконання материнських обов`язків цією громадянкою розглянуто на позачерговому засіданні Комісії з питань захисту прав дітей. Дана громадянка на це засідання не з`явилась, хоча під час відібрання була повідомлена про час та місце засідання. Медичний директор з педіатрії [PERSON] повідомила, що діти мають ряд захворювань, а саме: [PERSON] - діагноз «Гострий бронхіт. ДН 0 ст.», [PERSON] - діагноз «Гострий бронхіт. ДН 2 ст. Пелюшковий дерматит», а [PERSON] - діагноз «Гострий бронхіт. ДН 0 ст.» (а. с. 11-12). При вирішенні позову в частині відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав суд виходить з наступного. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, що достеменно встановлено у ході розгляду справи та підтверджено зібраними доказами, що є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дітей, а доказів протилежного відповідачем подано не було, суд приходить до висновку про необхідність відібрання останніх від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дітей. Одночасно при вирішенні питання про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав суд відповідно до положень статті 170 СК України має вказати, кому саме передаються ці діти. Поряд з цим у позовній заяві виконавчий комітету Ковельської міської ради, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про це не зазначає. Тлумачення статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі, на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам, то дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини й забезпечення тимчасового влаштування дитини. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідні роз`яснення органам опіки та піклування надано Державним департаментом з усиновлення та захисту прав дитини у пункті 2 Листа від 24 лютого 2010 року № 4.1/6-49/630. Також подібних правових висновків дійшов Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 473/1555/19, провадження № 61-22786св19. Оскільки ані відповідач [PERSON] , ані інші родичі малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не зверталися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради чи суду з приводу передачі їм цих дітей, тому суд враховуючи якнайкращі інтереси дітей вважає за необхідне передати таких органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради для їх подальшого влаштування. Разом з тим, суд зауважує, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 СК України). При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 100 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved