Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

У квітні 2024 року Фізична особа-підприємець « [PERSON] » (далі - ФОП « [PERSON] ») звернулась із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 29 липня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №17205180-02-16-01, за умовами якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання компенсувати внаслідок ДТП, будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання. Зазначила, що 02 вересня 2021 року о 19 годині 30 хвилин у м. Одесі по вул. Михайлівська площа напроти будинку №1-а пішохід [PERSON] перетинав проїзну частину вул. Скісна у не встановленому місці, в результаті чого на нього відбувся наїзд автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 4.7 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пішохід отримав тілесні ушкодження. За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 454,00 грн. Позивачка зазначила, що відповідно до рахунку №0000001868 від 27 вересня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , складає 13565,00 грн. Відповідно до страхового акту №2171661-1 від 29 липня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» визнало дорожньо-транспортну пригоду 02 вересня 2021 року страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 13565,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП була застрахована, то 29 вересня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі розрахунку страхового відшкодування відповідно до умов Договору страхування №17205180-02-16-01 від 29 липня 2021 року, страхового акту №2171661-1 від 29 липня 2021 року відшкодувало потерпілої стороні 13565,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №47545 від 29 вересня 2021 року. Згідно страхового акту №2171661-1 від 29 липня 2021 року сума страхового відшкодування в розмірі 13565,00 грн. була перерахована на рахунок СТО ТОВ «Форвард- Авто», де проводився ремонт пошкодженого автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] . Зазначила, що з моменту виплати страхового відшкодування, а саме з 29 вересня 2021 року у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право відповідно до ст. 993 ЦК України зворотної вимоги до відповідача. 21 жовтня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] » було укладено договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, у тому числі отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №17205180-02-16-01 від 29 липня 2021 року. Таким чином, до ФОП « [PERSON] » перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу. Стверджував, що 24 листопада 2021 року ФОП « [PERSON] » звернулась до відповідача з досудовою вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, проте станом на дату подання позову ніякого грошового відшкодування на рахунок позивача від нього не надходило. Зазначила, що умовами договору страхування та правилами ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже з відповідача в рахунок відшкодування шкоди підлягає стягнення в розмірі 13565,00 грн. Оскільки позивач повністю виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, то посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ФОП « [PERSON] » просило суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користьстрахове відшкодування в розмірі 13565,22 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10916,40 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 45). Ухвалою суду від 06 травня 2024 року по справі було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с. 74). Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 01 серпня 2024 року та договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2021 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу без його участі (а.с. 35,41,87). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов (а.с. 62). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» є юридичною особою, якадіє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 30). Встановлено, що 29 липня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №17205180-02-16-01, за умовами якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання компенсувати внаслідок ДТП, будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання. З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2021 року о 19 годині 30 хвилин у м. Одесі по вул. Михайлівська площа напроти будинку №1-а пішохід [PERSON] перетинав проїзну частину вул. Скісна у не встановленому місця, в результаті чого на нього відбувся наїзд автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 4.7 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пішохід отримав тілесні ушкодження. За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року, за якою відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 450,00 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно рахунку №0000001868 від 27 вересня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , складає 13565,00 грн. (а.с. 22). Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] , на час ДТП була застрахована, то 29 вересня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі розрахунку страхового відшкодування відповідно до умов Договору страхування №17205180-02-16-01 від 29 липня 2021 року, страхового акту №2171661-1 від 29 липня 2021 року відшкодувало потерпілої стороні 13565,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №47545 від 29 вересня 2021 року (а.с. 24, 25). Встановлено, що відповідно до страхового акту №2171661-1 від 29 липня 2021 року сума страхового відшкодування в розмірі 13565,00 грн. була перерахована на рахунок СТО ТОВ «Форвард-Авто», де проводився ремонт пошкодженого автомобіля марки «Fiat», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 24, 25). Отже, ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до договору страхування повністю виконало покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] , томумає право відповідно до ст. 993 ЦК України зворотної вимоги до відповідача. Встановлено, що на дату ДТП, а саме на 02 вересня 2021 року цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. 21 жовтня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « [PERSON] » було укладено договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, у тому числі отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №17205180-02-16-01 від 29 липня 2021 року (а.с. 26-27). Таким чином, до ФОП « [PERSON] » перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу відповідно до ст. 993 ЦК України Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого-це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Судом встановлено, що матеріальні збитки особисто винуватцем ДТП, а саме відповідачем у справі, відшкодовані позивачу не були. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 13565,00 грн. перейшло право вимоги, яке потерпіла особа, на підставі ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача. Оскільки право вимоги до відповідача, ПрАТ «СК «ВУСО» відступило за договором про відступлення права вимоги №21/10/2021 від 21 жовтня 2021 року між ФОП « [PERSON] », то остання є належним позивачем у справі і правомірно звернулась до суду з зазначеними вимогами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачка має право на стягнення з відповідача на свою користь страхове відшкодування в порядку суброгації. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ФОП « [PERSON] » про стягнення з [PERSON] на його користь в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 13565,00 грн.,підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Встановлено, що 10 лютого 2021 року між позивачкою та АО «Правовий горизонт» в особі адвоката Мазуренко С.С. було укладено договір про надання правничої допомоги №17 та 11 січня 2022 року додаткова угода №1 Акт приймання-передачі правової (правничої)допомоги до Договору про надання правничої допомоги №17 від 10 лютого 2021 року (а.с. 35-36). Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку вартості витрат на правничу допомогу за договором №17 від 10 лютого 2021 року вартість робіт під час підготовки, складання і подання позову складає 10916,40 грн. (а.с. 38). Встановлено, що витрати на правничу допомогу за договором №17 від 10 лютого 2021 року, які понесла позивачка складають 10916,40 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11 січня 2022 року (а.с.39). При визначені розміру витрат на правничу допомогу, суд враховує клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та вважає, що вартість даних послуг є не співмірною зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг, тому суд вважає за доцільне зменшити належні до відшкодування витрати з 10916,40 грн. до 2000,00 грн. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до змісту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а.с. 1).

Outcome: approved