Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 12.04.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним цивільним позовом до відповідачки [PERSON] , згідно з яким просив позбавити останню батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі у період з 18.07.2009 по 30.03.2015. У цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Відповідачка [PERSON] покинула позивача у 20214 році з тоді ще чотирирічним сином, що призвело до розірвання шлюбу та подальшого стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. З тих пір малолітній син став проживати тільки з позивачем, спочатку у м. Києві у квартирі його батьків. З часом позивач створив нову сім`ю з іншою жінкою [PERSON] з якою у них народилася [INFO] спільна дочка [PERSON] і всі вони разом з неповнолітнім [PERSON] стали проживати окремо від батьків позивача у м. Києві. Після повномасштабного вторгнення РФ до України, позивач разом зі своєю сім`єю переїхав до м. Чернівців, де вони проживають до цього часу. Позивач зазначає, що відповідачка, після припинення шлюбу між ними, позбавила їхнього сина з 4-х років материнської уваги та турботи, не виявляла бажання спілкуватися із ним та приймати участі у його вихованні, не цікавилася станом здоров`я дитини, не піклувалася про фізичний та духовний її розвиток, морально та матеріально не підтримувала сина. Акцентував увагу на тому, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, не працює, вживає алкоголь та наркотики. Вважає, що відповідачка своєю негативною поведінкою, байдужим та зневажливим ставленням до сім`ї є поганим прикладом для дитини. Таким чином позивач вважає, що відповідачка самоусунулась від виховання свого сина [PERSON] , тому відносно нього вона може бути позбавлена батьківських прав. Процесуальні дії у справі. 16.04.2024 судом скеровано запит до Вакулівської сільської ради Криворізького району щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, оскільки відомості про її реєстрацію у Єдиному державному демографічному реєстрі були відсутні. 25.04.2022 на електронну адресу суду надійшла запитувана інформація, щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки на території названої сільської ради з вказівкою, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає і місце фактичного її проживання не відоме. Ухвалою судді від 26.04.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.05.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] на розгляд справи не з`явився. Проте присутні у судовому засіданні його представники [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на обставини та доводи викладені у позовній заяві, заявлені позивачем вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Понесені судові витрати просили не відшкодовувати. Відповідачка [PERSON] судові засідання, призначені на 22.07.2024 та 16.08.2024 не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив до суду не подала. Представник третьої особи - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника міської ради, підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина [PERSON] у зв`язку з чим вважає, що є всі законні підстави для задоволення позову [PERSON] . Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачки, судом, зі згоди представників позивача, постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши всі матеріали справи та докази надані сторонами, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 18.07.2009 зареєстрували між собою шлюб (а.с.8). У їхньому шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Спільне життя подружжя не склалося, тому за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2015 їхній шлюб був розірваний (а.с.7). 07.09.2019 позивач зареєстрував новий шлюб з іншою жінкою - [PERSON] , у якому у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.10, у т.ч. на звороті). Факт проживання хлопчика [PERSON] з батьком, позивачем у справі, підтверджується дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи, а саме. Висновками служби у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням названої держадміністрації 24.05.2021 за № 272, про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (а.с.16). Висновками органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням виконкому названої міської ради 12.12.2023 за № 848/28, про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем, у якому окрім іншого зазначено, що позивач [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю до складу якого входить його неповнолітній син Дмітрій у приватному житловому будинку по [ADDRESS] , співвласником якого є дружина позивача - [PERSON] . Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. У [PERSON] мається окрема кімната для навчання та проведення дозвілля, окреме ліжко. [PERSON] матеріально забезпечений, зареєстрований фізичною особою-підприємцем, має дохід за три квартали 2023 року у розмірі 80 288 грн. з 10.11.2023 перебуває на службі у ЗСУ. З 01.09.2017 хлопчик навчався у спеціалізованому навчально-виховному комплексі «Вікторія» у м. Києві, а до цього відвідував дитячий садок при школі. Матір дитини працівники дитячого садку та школи жодного разу не бачили, мати вихованням сина не займалася. Також з цього висновку видно, що матір [PERSON] востаннє відвідувала свого сина за місцем його проживання у травні 2018 року (а.с.25-26). Характеристикою Чернівецької гімназії №15, складеної класним керівником та засвідченої директором цієї гімназії, з якої видно, що [PERSON] навчається у гімназії з вересня 2023 року. Хлопчик проживає разом з батьком, який приділяє належну увагу вихованню сина, підтримує зв`язок з класним керівником, за потреби завжди відвідує навчальний заклад. Мати вихованням сина не займається, успішністю не цікавиться. Учителі матір хлопчика не знають, жодного разу її не бачили (а.с.19). Про факт проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] свідчать також акти з місць проживання позивача у м. Києві у період з 2015 по 2019 рік за однією адресою та у період з червня 2021 по 24.02.2024 за іншою, а також у м. Чернівці з вересня 2022 року по теперішній час, що складені його сусідами, де вони також зазначили, що у приведені періоди вони матір хлопчика ніколи не бачили (а.с.12,13). Згідно висновку за результатами психологічної діагностики [PERSON] , складеного 29.09.2023 Чернівецьким міським центром соціальних служб, даний хлопчик прихильно ставиться до батька та його дружини, найбільш психологічно значним членом сім`ї [PERSON] вважає саме свого батька, зокрема у складних ситуаціях схильний опиратися на його підтримку та допомогу. Ставлення до матері характеризується образою, небажанням з нею спілкуватися (а.с.24) Допитана під час судового розгляду справи у якості свідка матір відповідачки, бабуся хлопчика, [PERSON] , суду пояснила, що справді її дочка вже десять років не займається вихованням та утримання свого сина [PERSON] . Вона з ним не спілкується та не цікавиться його життям. Причиною цього, а також розлучення сторін, як свідок вважає, є аморальний спосіб життя [PERSON] , який виражається у тому, що вона постійно вживає наркотики та зловживає алкогольними напоями. Повідомила, що дочка [PERSON] проживає у Кривому Розі окремо від неї, ніде не працює, нової сім`ї не створила, інших дітей не має. Свідок підтримує соціальний зв`язок з родиною колишнього зятя [PERSON] , навіть після його розлучення з її дочкою, у тому числі постійно цікавиться життям та успіхами свого онука [PERSON] . Після розлучення онук став проживати разом з батьком [PERSON] , який добре дбає про нього. Вона завжди спонукала свою дочку [PERSON] дотримуватися елементарних базових принципів материнства, принаймні просила її хоча б спілкуватися зі своєю дитиною, сприяла побачень дочки зі своїм сином, насамперед давала їй на дорогу до нього гроші, але в останні роки вона так і не поїхала на зустріч до сина, а гроші виділені їй на поїздку витрачала на свої власні потреби. При цьому наголосила, що сам [PERSON] жодних перешкод у спілкуванні матері (її дочки) зі своїм сином не чинив. Пояснила, що їй прикро за свою дочку і вважає, що її байдуже ставлення до своєї рідної дитини свідчить про можливість позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Про вказані обставини також свідчать нотаріально посвідченні 27.09.2023 пояснення останньої, а також [PERSON] (батька позивача) та [PERSON] (рідний брат позивача), які окрім іншого зазначили, що відповідачка [PERSON] навідувала свого сина [PERSON] лише двічі у 2015 та 2018 роках (а.с.17, 18). За рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.02.2024 постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1416,50 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2023 і до досягненням ним повноліття (а.с.23) Мотиви застосування норм права судом. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути у разі ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням виконкому названої міської ради 12.03.2024 за № 153/5 [PERSON] фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям та розвитком, станом здоров`я, не цікавиться навчанням у школі, не зустрічається з дитиною, не спілкується з нею, проте через неможливість встановлення причини відсутності батьківського піклування (винної поведінки) у матері, орган опіки не наважився надати висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.28-31). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Між тим, на переконання суду, сукупність досліджених доказів вказує на те, що відповідачка [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , умисно самоусунулась від виховання своєї сина та в порушення вимог ст. 150 СК України, не проявляла щодо дитини піклування, не вчиняла дій щодо участі у її вихованні, утриманні, навчанні, не цікавилась про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча мала можливість це робити, що згідно вимог п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є достатніми підставами для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав. При цьому, суд вважає за необхідне пояснити відповідачці, що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У цьому разі суд ретельно перевірятиме наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Розподіл між сторонами судових витрат. Вимоги щодо розподілу судових витрат, які позивач поніс на оплату судового збору під час звернення до суду з цим позовом та очевидно витрат на оплату правничої допомоги, ні позивачем, ні його представниками не заявлялися. Останні до того ж у судовому засіданні повідомили, що такі вимоги пред`являтися ними не будуть. Відтак, суд не вирішує питання про розподіл понесених позивачем судових витрат між сторонами.

Outcome: approved