Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

02.09.2024 року заявник [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). \~ \~ \~ \~ \~Заяву вона\~ обґрунтовує тим, що під час окупації Ясинуватського району Донецької області [INFO] в с. Піски помер її колишній чоловік [PERSON] [INFO] , громадянство Україна, місце народження: Україна, Донецька область, м. Артемівськ. Заявниця є колишньою дружиною померлого [PERSON] , відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу № 0503/7828/2012 від 16.10.2012 року. Від цього шлюбу у заявниці та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Факт смерті [PERSON] підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2019 року. Заявник бажає отримати свідоцтво про смерть колишнього чоловіка та батька своєї дитини державного зразка, згідно вимогам законодавства України, але надані документи на підтвердження його смерті, які були видані на тимчасово окупованій території не є дійсними та не створюють правових наслідків на території України. Свідоцтво про смерть потрібно їй для призначення пенсії сину [PERSON] [INFO] у зв`язку із втратою годувальника. Заявниця просить суд винести рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] [INFO] , громадянство Україна, місце народження: Україна, Донецька область, м. Артемівськ, який помер [INFO] в с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області, Україна. Заявник просить суд розглядати справу за її відсутністю, заяву підтримує та просить суд задовольнити. Представник заінтересованої особи - Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу, та підтвердження того факту, що смерть громадянина України [PERSON] на території України раніше не реєструвалася. \~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Особа заявниці підтверджується копією паспорта [PERSON] , копією її індефікаційного коду, копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. \~ \~ \~ \~ \~Заявниця [PERSON] \~була дружиною\~померлого \~ [PERSON] ,\~ що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу по справі № 0503/7828/2012 від 16.10.2012 року. Від цього шлюбу у заявниці та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2019 року. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», про що заявнику було надано письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від\~18.10.2000\~року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18\~жовтня 2000 р. за №\~719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а)\~лікарське свідоцтво\~про смерть\~(форма\~№ 106/о) установленої форми; б)\~фельдшерська довідка\~про смерть\~(форма\~№ 106-1/о) установленої форми; в)\~лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г)\~рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Однак,\~ документи\~видані про\~факт смерті [PERSON] не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У зв`язку з цим, наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Статтями 315-317 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими особами до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія. Оскільки особа\~померла у\~с.\~Піски,\~Ясинуватського району, Донецької області, Україна, що також визначається як тимчасово окупована територія, то справа має бути розглянута за місцем подання заяви невідкладно. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). На даний час заявниця бажає отримати встановлене Українським законодавством зразка свідоцтво про смерть свого колишнього чоловіка та батька її дитини [PERSON] [INFO] , громадянство Україна, місце народження: Україна, Донецька область, м. Артемівськ, який помер [INFO] в с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області, Україна, але заявниця позбавлена можливості це зробити, оскільки документи про смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті її колишнього чоловіка та батька її дитини слід задовольнити, оскільки видача свідоцтва про смерть не можлива без відповідного рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved