Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2015 рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. При прийнятті вказаного рішення судом було враховано те, що у відповідача є троє дітей від різних матерів, на утримання яких в різний час з нього було стягнуто аліменти - на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи з 07.05.2007 року і до досягнення повноліття на користь матері [PERSON] за рішенням Мостинського районного суду Львівської області від 21.05.2007 року та за рішенням Мостинського районного суду Львівської області від 14.05.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Разом з тим, станом на день подання вказаного позову змінились обставини, що впливають на визначення розміру аліментів стягнутих на дочку [PERSON] . Зокрема, син відповідача від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] досяг повноліття, а старша дочка [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] досягла 23 років, а тому з відповідача було припинено стягнення аліментів на їх утримання. Дохід відповідача значно збільшився в порівнянні з 2018 роком, що вказує на поліпшення матеріального становища платника аліментів. Крім того, відповідач у 2016 році набув у власність автомобіль, а у 2019 році право власності на земельну ділянку. Також [PERSON] було задекларовано у власності грошові кошти в сумі 1000 дол. США, а у 2023 році - 35000 дол. США. Також позивач просила врахувати, що у неї погіршилося здоров`я, внаслідок чого було проведено оперативне втручання, загальна вартість лікування якого склала 39610 грн. Також у серпні 2023 року померла матір позивачки, поховання було здійснено позивачкою за власні кошти. Крім того, спільна дитина сторін [PERSON] є студентом першого курсу фахового коледжу Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання. Оплата за навчання одного семестру [PERSON] складає 15130 грн. Вказані обставини, на думку позивача, в сукупності, свідчать про те, що відповідач має можливість внаслідок покращення матеріального становища сплачувати аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27.05.2024 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.06.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погоджується із доводами викладеними у позові. Вказує, що дійсно його син [PERSON] досяг повноліття, проте на підставі рапорту, він продовжує сплачувати аліменти на нього, до досягнення сином 23 років. Крім того, 11.02.2015 він зареєстрував шлюб з [PERSON] . У шлюбі в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. До самої смерті він здійснював утримання своєї матері, яка хворіла. На лікування матері він був змушений позичати кошти, тобто в нього існують боргові зобов`язання. Крім того, батько його дружини має онкологічне захворювання, через що він з дружиною має значні фінансові витрати на його лікування. З приводу придбання майна, вказав, що автомобіль ним було придбано за кошти, які він отримав у зв`язку із його участю в АТО. Щодо наявності задекларованих коштів, вказав, що вони були отримані ним від продажу спільного із позивачем майна. В подальшому, вказані кошти були витрачені на лікування батька його дружини. З приводу набуття права власності на землю вказав, що отримав її як учасник АТО, а не придбав за грошові кошти. Просив врахувати при ухваленні рішення, що в нього також погіршився стан здоров`я, він не має власного житла, має нести витрати на комунальні платежі та забезпечувати усіх дітей в рівній мірі. Просив позов задовольнити частково, збільшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , та стягувати з нього 1/5 частку всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. 17.06.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник вказує, що відповідачем не спростовано твердження та аргументи викладені у позовній заяві, а тому просить його задовольнити. Звертає увагу суду на те, що відповідачем не надано будь-якого доказу, що його син [PERSON] продовжує навчання, та як наслідок виникнення обов`язку у батька по його утриманню повнолітнього сина. Відповідно до наданого звіту про здійснення відрахувань за період з 01.06.2020 по 23.05.2024 вбачається, що відповідач добровільно на підставі власноручно написаного рапорту сплачує на користь сина кошти в розмірі 3000 грн, що підтверджує можливість відповідача надавати таку допомогу. Щодо утримання дочки [PERSON] , то остання проживає разом з батьком, а тому у відповідача не виникає обов`язку щодо сплати аліментів на її утримання. Фіскальні чеки надані відповідачем не підтверджують, що такі витрати здійснювалися [PERSON] та на лікування матері. Крім того, відповідач має рідну сестру, яка проживала поруч із матір`ю та здійснювала за нею догляд. Кошти в розмірі 240 095 грн. від продажу спільної квартири були отримані позивачем та відповідачем в рівних частках, протилежного відповідачем не доведено. 02.07.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд залишає без розгляду, оскільки вони подані з пропуском строку встановленого судом та не містять доказів їх направлення на адресу позивача. Суд, в порядку спрощеного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2007, який рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2014 було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачем. 25.05.2015 рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. При ухваленні вказаного рішення, судом було враховано, що відповідач згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21.05.2007 сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.05.2007 року і до досягнення дітьми повноліття. Також було враховано, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.05.2015 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу)щомісячно, починаючи з 29.04.2015 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. На час розгляду справи, припинено стягнення з [PERSON] аліментів за рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21.05.2007 та рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.05.2015. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказувала, що після ухвалення судового рішення, матеріальне становище відповідача змінилось, враховуючи дані, які містяться в деклараціях про доходи відповідача, наявність у нього готівкових коштів, а також придбання ним нерухомого та рухомого майна. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проходить військову службу у Східному РУ Державної прикордонної служби України, середній щомісячний дохід за 2024 рік складає 62506,80 грн. На час розгляду справи, розмір доходу [PERSON] значно зріс у порівняні з 2018 року, що підтверджується роздруківками щорічних декларацій поданих [PERSON] , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та копіями звітів про здійснення відрахувань та виплат Адміністрації Державної прикордонної служби України. Відповідачем придбано у власність у 2016 році транспортний засіб «Фольцваген», 2013 року вартістю 216 000, 00 грн та задекларовано набуття у власність земельної ділянки, площею 1022 м.кв. у Київській області Вишгородського району населений пункт Литвинівка. Разом з тим, дані декларації подані суб`єктом декларування [PERSON] не відображають вартість земельної ділянки на дату її набуття, а відповідач стверджував, що земельну ділянку він отримав як учасник Антитерористичної операції на сході України, а не придбав за грошові кошти. Позивачка не зверталася до суду із клопотанням про витребування відомостей щодо підстав набуття відповідачем земельної ділянки та її вартості, для спростування доводів відповідача, у разі складнощів в їх самостійному отриманні. Крім того, зі змісту щорічної декларації за 2023 рік, вбачається, що [PERSON] задекларував грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 35000 дол. США. Доводи відповідача, що задекларовані кошти в іноземній валюті були використані на лікування тестя, належними доказами не підтверджуються. Як і не підтверджуються його доводи, про надання коштів в боргу товаришу та отримання в борг коштів у друзів та знайомих на лікування матері, оскільки зі змісту декларацій вбачається, що [PERSON] в період з 2017 року по 2023 рік не декларував будь-які фінансові зобов`язання, а також видатки та правочини, крім відчуження частки квартири у лютому 2019 року. Збільшення розміру заробітної плати [PERSON] , придбання ним майна та відомості про задекларовані готівкові кошти, на переконання суду свідчить, що матеріальне становище платника аліментів змінилося в бік поліпшення. Обгрунтовуючи вимоги позову, [PERSON] також вказувала, що з відповідача припинилося стягнення аліментів за рішеннями суду на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач просив врахувати, що в нього на утриманні, крім дочки [PERSON] , [INFO] перебуває молодша дочка [PERSON] , [INFO] . Крім того, на підставі рапорту від 27.05.2020 з нього на користь сина [PERSON] , [INFO] з червня 2020 року до виповнення сину 23-х років стягуються кошти на його утримання в сумі 3000 грн. Позивач просила не брати до уваги вказані доводи відповідача, оскільки у [PERSON] відсутній обов`язок по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] та повнолітнього сина [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що 11.02.2015 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відтак, та обставина, що з [PERSON] не стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] за виконавчим документом в примусовому порядку, не свідчить про відсутність у останнього обов`язку щодо утримання своєї малолітньої дитини, а вказує лише на те, що між [PERSON] та [PERSON] відсутній спір щодо належного утримання батьком своєї дитини. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що син [PERSON] - [PERSON] , який досяг повноліття, продовжує навчання та, як наслідок, обов`язку відповідача надавати таку допомогу сину. Відповідно до медичної документації, у травні 2023 року [PERSON] було проведено оперативне втручання, вартість лікування склала 39610,00 грн. Дослідженням виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] від 16.09.2019, відповідач також має ряд захворювань, для лікування яких необхідні фінансові витрати. Дочка сторін [PERSON] є студентом першого курсу фахового коледжу Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання. Оплата за навчання одного семестру [PERSON] складає 15130 грн. Відтак, ураховуючи вік дитини [PERSON] та її потреби в існуванні (їжа, одяг, засоби гігієни, користування комунальними, медичними, освітніми послугами), враховуючи стан здоров`я дитини та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, стан здоров`я відповідача, наявність у нього на утриманні малолітньої дочки Сніжани та необхідність нести витрати на своє утримання, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2015, визначивши їх у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує, що прожитковий мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року складає 3196,00 грн., а 1/5 частка від доходу відповідача становитиме близько 12 300, 00 грн. Вказаний розмір аліментів, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам дочки, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial