Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Виноградський А.П., в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому також мешкає її брат [PERSON] . Заявниця у заяві зазначає, що від свого брата зазнає систематичного домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що виражається в образах з використанням нецензурної лайки, створенні нестерпних умов проживання, постійному психологічному тиску, погрозах, зокрема і фізичною розправою. З приводу зазначених фактів заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. За результатами реагування, відносно кривдника складено три адміністративні протоколи за статтею 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис із забороною в будь-який спосіб контактувати з потерпілими з 18.10 год. 04.07.2024 по 18.10 год. 07.07.2024, а матеріали перевірки сформовано в адміністративну справу та направлено на розгляд до Вінницького міського суду. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2024 у справі № 127/22583/24 встановлено, що [PERSON] 04.07.2024 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри з якою він спільно проживає, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, а також не виконав вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 462033, а саме заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Крім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2024 р. у справі № 127/22004/24 встановлено, що [PERSON] 04.07.2024 року о 13:30 год. у будинку за адресою: [ADDRESS] , умисно вчинив відносно сестри [PERSON] домашнє насильство психологічного (ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою) та фізичного (штовхав) характеру, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Станом на дату подачі заяви [PERSON] продовжує вчиняти відносно заявниці домашнє насильство, ображаючи заявницю з використанням нецензурної лайки, погрожуючи їй та її членам сім`ї фізичною розправою, створюючи нестерпні умови проживання. Заявниця вважає, що долученими до заяви доказами, зокрема листом ГУ НП у Вінницькій області, постановами Вінницького міського суду Вінницької області, підтверджено високу вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] . Також, відповідно до судових рішень вбачається тривалість та системність протиправної поведінки кривдника, а тому просить суд встановити обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] , [INFO] , з такими заборонами: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися менш ніж на 10 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися менш ніж на 10 метрів до [PERSON] , [INFO] , де б вона не перебувала. Ухвалою суду від 27.08.2024 року заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та відкрито провадження у цивільній справі, а також призначено до розгляду з урахуванням ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Виноградський А.П. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що вони з сестрою (заявником) проживають в одному житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , кожен з них користується окремими приміщеннями, спільне господарство не ведуть, хоча спільний будинок, в якому він володіє 1/2 часткою у праві і являється в розумінні закону співвласником будинковолодіння. Дійсно між ним та сестрою існують спірні правовідносини щодо розподілу та порядку користування будинковолодінням за вказаною адресою. Заявниця постійно провокує конфліктні ситуація, після яких викликає поліцію та неодноразово зверталася в письмовому вигляду до поліції щодо нього. Будь якого фізичного чи психологічного насильства він відносно сестри не вчиняє. Зазначив, що він на протязі тривалого часу перебуває з сестрою в неприязних відносинах. В даному спірному будинковолодінню також проживає і його сім`я, а тому в будь-якому разі застосування судом до нього заходів, які пропонує заявниця у виді обмежувального припису позбавить та тимчасово обмежить його та його сім`ю у праві на проживання у даному будинку, оскільки іншого житла у нього не має, а тому вважає це неприпустимим, оскільки він також має повне право, як і його сестра проживати в даному будинковолодінні. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є сестрою та братом, які проживаються у будинку за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні судом встановлено, що між учасниками справи наявні неприязні відносини, які тривають в часі значний період. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з\~пунктом 3\~частини першої\~статті 350-4\~ЦПК України\~у заяві\~про видачу\~обмежувального припису\~повинно бути\~зазначено обставини,\~що свідчать\~про необхідність\~видачі судом\~обмежувального припису,\~та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року\~\~ № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справі, що розглядається, встановлено, що між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , які є рідними сестрою та братом, існують неприязні відносини на побутовому ґрунті, а саме спірні правовідносини з приводу порядку користування будинковолодінням в якому вони разом проживають за адресою: у будинку за адресою: [ADDRESS] , яким вони володіють у рівних частках. Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала систематичним вчиненням [PERSON] відносно неї психологічного та фізичного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано лист ГУ НП у Вінницькій області, та дві копії постанов Вінницького міського суду Вінницької області, з яких вбачається наступне. Судом з вище наданих доказів встановлено, що [PERSON] , на скорочений номер екстреного виклику поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області в період з 01.01.2023 по 14.08.2024 зверталася двічі, а саме: 04.11.2023 о 14.57 за номером екстреної комунікації поліції «102» надійшло повідомлення [PERSON] , тел.: [NUMBER] про те, що за адресою: [ADDRESS] , її брат [PERSON] , 1978 р.н., створює нестерпні умови проживання, що пов`язано із спірними питаннями щодо користування успадкованим ними гаражем. Просить допомоги поліції. Вказане звернення відповідним чином було зареєстровано в електронному журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, інші правопорушення та події ІКС ІПНП відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 13339 від 04.11.2023. За результатами реагування, працівниками підрозділу з протидії домашньому насильству встановлено, що факт вчинення домашнього насильства не знайшов свого підтвердження. Та подано електронний рапорт, що між заявницею та її братом виникли спірні питання щодо користування тимчасовою забудовою, а саме гаражем. На підставі свідоцтва про права власності за спадщиною, кожен має право на 1/2 частини домогосподарства. Усної домовленості про поділ будинку, прибудов та подвір`я сторони спору не дійшли, тому звернулися до БТІ м. Вінниця про поділ майна та виділення кожному 1/2 частки, але на момент звернення до поліції відповідного рішення ще не має. Протиправних дій брат відносно заявниці не вчиняв. Учасникам конфлікту було роз`яснено норми чинного законодавства та порядок звернення до суду для вирішення спірних цивільно-правових питань. Від учасників майнового спору було відібрано пояснення. Жертвою домашнього насильства ніхто не став. Матеріали розгляду звернення [PERSON] списано до справи підрозділу № Д-4483 від 06.11.2023. 04.07.2024 о 16.37 за номером екстреної комунікації поліції «102» надійшло повідомлення [PERSON] , тел.: [NUMBER] про те, що за адресою: [ADDRESS] , її брат [PERSON] 1978 р.н., поводиться відносно неї агресивно, погрожує застосуванням фізичної сили, виражається на її адресу та адресу її онуків, які спільно з нею проживають, нецензурною лайкою, чим створює нестерпні для проживання умови. Вказане звернення відповідним чином було зареєстровано в електронному журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, інші правопорушення та події ІКС ІПНП відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за № 9688 від 04.07.2024. За результатами реагування, відносно кривдника складено три адміністративні протоколи за статтею 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис із забороною в будь-який спосіб контактувати з потерпілими з 18.10 год. 04.07.2024 по 18.10 год. 07.07.2024, а матеріали перевірки сформовано в адміністративну справу та направлено на розгляд до Вінницького міського суду. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2024 у справі № 127/22583/24 встановлено, що [PERSON] 04.07.2024 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри з якою він спільно проживає, а саме висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, а також не виконав вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 462033, а саме заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Крім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2024 р. у справі № 127/22004/24 встановлено, що [PERSON] 04.07.2024 року о 13:30 год. у будинку за адресою: [ADDRESS] , умисно вчинив відносно сестри [PERSON] домашнє насильство психологічного (ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою) та фізичного (штовхав) характеру, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень. Отже, судом встановлено, що працівниками поліції зі слів заявниці, було складено 04.07.2024 року три протоколи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , з яких тільки два було розглянуто судом і відповідно винесено постанови про притягнення останнього до відповідальності ч. 1 за ст. 173-2 КУпАП і якого піддано до адміністративного покарання у виді штрафу, за домашнє насильство. Щодо іншого протоколу суду доказів його розгляду заявником/представником заявника не було надано. Так, судом встановлено, що згідно поданих заявником постанов Вінницького міського суду від 29.07.2024 року [PERSON] притягнуто за вчинення двох адміністративних правопорушень пов`язаних з домашнім насильством та порушенням встановлено заборонного припису. Судом при дослідженні вказаних постанов було встановлено, що адміністративні правопорушення були розглянуті судом без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також хоча і судом було встановлено, що [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погроз та образ) відносно своє сестри [PERSON] , яка особисто про це повідомила працівників поліції, і з її слів було складено вказані адміністративні матеріали відносно її брата. Інших доказів, які б вказували на те, що заявник у справі [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби то чинилось відносно неї заінтересованою особою [PERSON] матеріали справи не містять. У встановленому законом порядку обставини вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь якого іншого характеру) суду не представлено. Вся інформація, яка представлена в доказах сторони заявника (її заявах до органів національної поліції про вчинення відносно неї [PERSON] ) зафіксована з її слів. У встановленому законом порядку такі обставини перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] суду не представлено. Суд зазначає, що вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] має бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує конституційне право особи на житло (про що просить заявник) не може гуртуватись на припущеннях та виключно на словах [PERSON] та одиничним випадком притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Крім того, судом встановлено, що усі конфліктні ситуації між заявником та заінтересованою особою виникають на ґрунті володіння на підставі свідоцтва про права власності за спадщиною, кожним з них по 1/2 частини домогосподарства і між ними не має домовленості про поділ будинку, прибудов та подвір`я, тому між ними постійно виникають сварки та суперечки. Також, судом в ході розгляду даної заяви було встановлено те, що у [PERSON] та його сім`ї відсутнє будь-яке інше житло, а тому визначенні заявником заборони для встановлення обмежувального припису, а саме заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 10 метрів до місця проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та до самої неї, є такими що в разі їх задовлення фактично позбавлять [PERSON] єдиного існуючого місця його проживання, що буде суперечити його правам та законним інтересам, як людини та громадянина. Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про завдання [PERSON] їй страждань та створення нестерпних умов проживання свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчиняє щодо неї систематичне психологічне, економічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, [PERSON] в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] систематичного та довготривалого психологічного та/або фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed