Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

05.04.2024 року до Баранівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 07 травня 2021 року Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання 2-х неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітей повноліття, тобто до [INFO] . Також стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і досягнення сином [PERSON] та [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона та відповідач проживали разом з 2021 року, зареєстрували шлюб 07.05.2021 року, мають 2-х спільних дітей. Після реєстрації шлюбу вони проживали нормально, а затим стосунки між ними почали погіршуватись. Відповідач постійно витрачав спільний сімейний бюджет на алкоголь і приходив додому в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово влаштовував скандали, змінювати свою поведінку не бажав. Після цього, відповідач просив пробачення, позивач пробачала йому тому, що думала, що він змінить своє ставлення до позивача заради дітей, але цього не сталося, відповідач продовжував поводити себе негативно. Позивач протягом останніх 4-х місяців постійно перебувала в стресовому стані, із-за поведінки відповідача. Сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного і кохання між ними немає, тому позивач прийшла до висновку про те, що сім`ю зберегти сторони не зможуть. У березні 2024 року сторони остаточно припинили сімейно - шлюбні стосунки, відповідач вигнав позивача зі своєї квартири, а тому позивач змушена була забрати дітей та переїхати жить до своїх батьків, міри для примирення та збереження сім`ї більше не приймають. Позивач неодноразово просила відповідача надати матеріальну допомогу на дітей, потурбуватись про їхню сім`ю, але відповідач матеріальну допомогу не надає, а тому позивач звертається з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на її утримання. Відповідач фактично залишив позивачку без засобів для існування, оскільки вона ніде не працює, доглядає двох малолітніх дітей, отримує соціальну допомогу від держави до досягнення дітьми трирічного віку в розмірі по 860 гривень на кожну дитину, що на місяць складає 1720 грн. Наскільки позивачці відомо, відповідач офіційної роботи немає, працює неофіційно на склозаводі в місті Баранівка, отримує неофіційні доходи, але їх розмір стороні невідомі, а тому позивачка просить суд стягувати аліменти у частці від його доходу. Відповідач здоровий, працездатний, інших неповнолітніх дітей не має, аліментів на користь інших осіб не сплачує, зобов`язаний і може сплачувати аліменти на користь позивача на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку і на мене в розмірі 1/4 частини заробітку. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає, діти залишаються проживати із позивачем, але зареєстровані у квартирі відповідача. Спору про поділ спільного набутого між сторонами майна на даний час не має. Ухвалою судді Самойленко Л.М. від 15.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, причин свого неприбуття не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань чи відзиву до суду не направила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище зазначені обставини, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи. З огляду на те, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 07 травня 2021 року Баранівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис № 21, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.05.2021 року (а.с.7). Сторони є батьками 2-х малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.01.2022 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.01.2022 року ( а.с.9-10). Згідно Витягу №2023/004110295 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 31.05.2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За нормами ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тобто наявні підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно пункту 17\~постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що малолітні діти сторін проживають разом із позивачем та між сторонами не досягнуто домовленості щодо їх утримання, відповідач працездатний, має обов`язок щодо утримання малолітніх дітей, доказів неможливості утримувати дітей суду не надав, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, обов`язок батьків утримувати малолітніх дітей, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного. Статтею 48 Конституції України\~гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до вимог\~статті 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно до\~статті 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (стаття 77 СК України). Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини регламентовано\~статтею 84 СК України, з аналізу якої вбачається, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приписами частини 6\~статті 84 СК України\~визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком дитини у випадку проживання із нею дитини до досягнення нею трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, фізично здоровий, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, як матері своїх дітей, до досягнення ними трирічного віку. Суд звертає увагу, що у\~Сімейному кодексі України\~не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені на утримання одного з подружжя. А тому, при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд в першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. За таких обставин, враховуючи потреби позивачки в матеріальному утриманні, те, що відповідач здоровий, працездатного віку, заперечень щодо неможливості надавати допомогу позивачці на її утримання суду не надав, стягнення з нього аліментів на двох малолітніх дітей сторін,

Outcome: partial