Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

19.12.2023 до Ірпінського міського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про відібрання дитини. В обґрунтування заяви зазначає, що: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом пародження серії [NUMBER] , виданим повторно 17.03.2018 р.; 26.04.2018 № 367/2002/18 Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення, яким розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; після припинення шлюбу син сторін залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] ; 26.12.2019 р. Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення, яким стягнуто аліменти на утримання дитини з [PERSON] на користь [PERSON] ; починаючи з моменту народження дитини, позивач приймає активну участь у вихованні та фінансуванні потреб дитини, проте після розірвання шлюбу такі дії зустрічають супротив зі сторони відповідачки. Незважаючи на те, що відповідачка не займається вихованням сина, оскільки такі обов`язки виконує прабабуся [PERSON] , відповідачка почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином; 22.09.2021 р. співмешканець відповідачки - [PERSON] прийшов до помешкання (в стані наркотичного сп`яніння) та безпідставно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс дитині удари в область обличчя та правого вуха, чим спричинив тілесні ушкодження у виді синців та саден обличчя; постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2021 р. по справі № 367/7677/21 встановлено, що [PERSON] 22.09.2021 р. вчинив домашнє насильство по відношенню до малолітнього [PERSON] , а саме: кричав, вдарив рукою по обличчю, у зв`язку з чим його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; у рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 01.12.2021 р. по справі 367/7866/21 суд дійшов висновку, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство стосовно малолітньої дитини своєї співмешканки [PERSON] , [PERSON] , тому видав обмежувальний припис терміном дії шість місяців, яким [PERSON] заборонено з`являтися чи наближатися на відстань ближче ніж 1000 м. до дитини - [PERSON] , та на відстань 500 метрів до місця проживання заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати його та в будьякий спосіб спілкуватися з дитиною; заборонено вести листування, та переговори з [PERSON] , або контактувати з ним через інші засоби особисто і через третіх осіб; комісія з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради рекомендувала визначити місце проживання дитини з батьком; заочним рішенням Ірпінського міського суду від 31 жовтня 2022 року справа № 367/7670/21 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] ; незважаючи на набрання законної сили рішенням Ірпінського міського суду від 31 жовтня 2022 року, [PERSON] в добровільному порядку не виконує рішення, відмовляється передати дитину - [PERSON] , батьку - [PERSON] , та продовжує його утримувати у себе; проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, психічному стану, а сама дитини потребує батьківської уваги та піклування. Також дитина не відвідує жодного навчального закладу; у зв`язку з чим просить суд відібрати дитину: [PERSON] [INFO] у матері [PERSON] , та передати її батьку - [PERSON] , а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати. 25.12.2023 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про відібрання дитини - залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк з дня отримання ухвали на усунення недоліків поданої заяви. 13.02.2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, визначених ухвалою Ірпінського міського суду від 25.12.2023 року про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 18.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради, якого зобов`язано надати суду висновок по суті спору; відповідачам роз`яснено право у 15-денний строк з дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву; третій особі роз`яснено право у 5-денний строк з дня вручення копії даної ухвали подати до суду пояснення третьої особи щодо позову, а щодо відзиву - у п`ятиденний строк з дня його отримання, в яких викласти свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову та/або відзиву. 22.05.2024 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Майко М.В. 20.08.2024 подала через канцелярію суду заяву про слухання справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток та доставкою повідомлень у додаток «Viber». Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких клопотань про його участь у судовому засіданні не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. 02.04.2024 (повторно 26.04.2024) подав заяву про слухання справи за його відсутності, враховуючи наданий суду висновок. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.03.2018 [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26.04.2018 по справі № 367/2002/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17.10.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 640. При реєстрації розірвання шлюбу відновлено відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2022 по справі № 367/7670/21 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). 03.10.2023 постановою Київського апеляційного суду заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2022 залишено без змін. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2020 [PERSON] на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] та передачу батьку [PERSON] затвердженого Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №49/3 від 23.04.2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та передати батьку [PERSON] . Судом також встановлено, що проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам самої дитини, її здоров`ю, психічному стану, а сама дитини потребує батьківської уваги та піклування. Крім того [PERSON] , [INFO] , не відвідує жодного закладу освіти Київської області, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Департаменту освіти і науки Київської обласної військової адміністрації КОДА. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд звертає увагу, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2022 по справі № 367/7670/21 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). Заочне рішення набрало законної сили 03.10.2023. Разом із з цим, в силу вимог ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, Комісія органу опіки та піклування дійшла висновку, що проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам самої дитини, її здоров`ю, психічному стану, а сама дитини потребує батьківської уваги та піклування. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України визначено, що підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та про поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. З огляду на положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами та не з`явилася в судові засідання, хоча й була повідомлена належним чином, не надала письмовий відзив проти позову, не долучила жодних доказів на підтвердження забезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, створенням належних умов для навчання, а з наданих доказів судом встановлено, що дитина не відвідує жоден навчальний заклад Київської області, враховуючу висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] та передачу батьку [PERSON] затверджений Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №49/3 від 23.04.2024 відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та передати батьку [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, з урахуванням конкретних обставин, що виникли при розгляді даної справи, слід звернути увагу сторін, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Крім того, суд роз`яснює відповідачу право звернення до суду з позовом про визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованню. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідача, а також їх відповідність інтересам дитини, оскільки на даний час відповідач не виконує належним чином батьківські обов`язки та не забезпечує здорове зростання та розвиток дитини. Таким чином, за вказаних вище обставин суд вважає за необхідне передати малолітнього [PERSON] , [INFO] батьку - [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Відповідно до статті 430 ЦПК України, рішення про відібрання дитини підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved