Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-житлобуд-2» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Експлуатацію та обслуговування вищевказаного багатоквартирного будинку здійснює ТОВ «Явір-житлобуд-2» згідно укладених договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з співвласниками (споживачами послуг) будинку. Відповідач уникала укладення відповідного договору з позивачем, що відповідно до судової практики, зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024р. у справі № 462/1232/23 «факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі», «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними». Зобов`язання позивача по обслуговуванню та управлінню будинку виконуються в повному обсязі, проте відповідач не виконує повністю свої зобов`язання як співвласника будинку та не вносить плату за надані позивачем послуги, в результаті чого заборгованість за надані послуги за період з 01.02.2019 року по 31.03.2024 року становить 74861,72 грн. У зв`язку\~з вищевикладеними\~обставинами позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом та\~просив стягнути\~з відповідача\~на його\~користь заборгованість\~за надані\~послуги з\~утримання будинків\~і споруд\~та прибудинкових\~територій в\~розмірі 74861,72\~грн.,\~3%\~річних,\~інфляційне збільшення\~боргу за\~період з\~01.02.2019р.\~по 31.03.2024р.,а також всі судові витрати. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 08.07.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому вона просить перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, продовжити строк для надання відзиву на позовну заяву, процесуальні документи надсилати представнику відповідача, відкласти розгляд справи на іншу дату та судові засідання проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 08.07.2024 року клопотання представника відповідача задоволено частково. Надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Забезпечено представнику відповідача [PERSON] можливість брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.\~У задоволенні клопотання в частині розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відкладено розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Костін К.М. на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. У судове засідання 03.09.2024 року відповідач [PERSON] не з`явилася. При цьому її представник адвокат Мельничук І.В. відзив не надала, зазначила, що не визнає позовні вимоги та пояснила, що між позивачем та відповідачем була усна домовленість щодо відсутності оплати за комунальні послуги, але доказів такої домовленості не існує. Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. З відомостей з Державного реєстру речових прав встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 39 від 30.01.2019 (а.с.6-7). Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №583 від 30.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-житлобуд-2» визначено балансоутримувачем житлових будинків по [ADDRESS] , серед яких будинок 14-З (а.с.9). Надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з співвласниками надавалися позивачем у повному обсязі згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1207 від 05.10.2017 року «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по окремому будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останнім не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-житлобуд-2» (а.с.10-13). Однак, відповідач [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] тривалий час\~не оплачує\~за послуги\~з утримання\~будинку і\~споруд за\~прибудинковою територією,\~внаслідок чого\~за період\~злютого 2019 року по березень 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 74861,72 грн., на яку нараховано 3% річних в сумі 5874,68 грн. та іфляційне збільшення боргу на суму 21722,04 грн.,\~що підтверджується\~розрахунком заборгованості\~(а.с.8). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024р. у справі № 462/1232/23 визначено, що «факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі», «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними». Належних та допустимих доказів, які б спростовували б наявність такої заборгованості, відповідач та її представник суду не надали. Представник відповідача на підтвердження своїх аргументів щодо усної домовленості відповідача з позивачем з приводу оплати за житлово-комунальні послуги не надала жодного доказу. Сума заборгованості під сумнів не поставлена. Відповідно до\~статті 322 Цивільного кодексу України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою\~статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~визначено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. У\~статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. За приписами частини першої\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~статтею 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 74861,72 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ураховуючи викладене,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню іфляційне\~збільшення боргу\~в сумі\~21722,04\~грн.\~та 3%\~річних в\~сумі 5874,68\~грн. за\~період злютого 2019 року по березень 2024 року. Статтею 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~ \~ \~ \~ Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи до уваги, що відповідач відзив на позовні вимоги не подав, доказів, які б спростовали доводи позивача не навів, проаналізувавши вищевикладені обставини та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). Договір про надання правої допомоги №01/04/24-Р укладено між позивачем та адвокатом Костяним К.М. 01 квітня 2024 року (а.с.23). 29 квітня 2024 року складено акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору, яким визначено вартість адвокатських послуг у сумі 4000 грн. (а.с.26). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: \~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного клопотання відповідачем не надано. У відповідності до\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved