Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , уточненим в процесі розгляду справи,в якому просить суд поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на частину жилого будинку по [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь судові витрати(у разі їх наявності). У позові зазначає,що в період з 09.03.1919 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,під час шлюбу за спільні кошти ними був придбаний жилий будинок по [ADDRESS] ,зареєстрований на відповідача. Після розірвання шлюбу рішенням Оріхівського районного суду м.Запоріжжя від 24.05.2021 р.,відповідач відмовився визнати за позивачкою право на частку у спільному майні ,не має наміру ділити спірний жилий будинок,який залишився у володінні та користуванні відповідача, чим порушує майнові права [PERSON] . Позивачка просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на частину жилого будинку по [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь судові витрати(у разі їх наявності). Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.01.2022 р.відкрито провадження у справі,призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом)осіб. Відстрочено позивачці [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 17.03.2023 р.на підставі розпорядження Голови Веховного Суду від 10.05.2022 р.№ 29/0/9-22 справа передана на розгляд до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2023 р.,справа передана на розгляд головуючому судді Галущенко Ю.А. 11.10.2023 р.відповідачем [PERSON] до суду був поданий відзив на позов [PERSON] ,в якому він заперечує проти позову з підстав,передбачених ст.70 СК України,наголошуючи на тому,що до реєстрації шлюбу з позивачкою 09.03.2019 р.,сторони мешкали окремо,спільного господарства не вели,не мали спільного бюджету.Спірний будинок у 2018 р. був придбаний ним за власні кошти ,оскільки 50000 гр.були ним передані власнику на той час спірного будинку як завдаток,про що є розписка,на момент оформлення договору купівлі-продажу будинку він дійсно вже перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою та за будинок були сплачені спільні кошти подружжя у розмірі 25000 гр.,які він визнає предметом поділу та не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки грошової суми 12500 гривень. 06.12.2023 р.від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, за змістом якої остання зазначає, що відповідач,який спростовує презумпцію спільності права власності на майно подружжя,набуте ними в період шлюбу,не надав на підтвердження своїх доводів допустимих достатніх доказів ,а обставини щодо надання завдатку за спірний будинок,на які він посилається за змістом заперечень,не спростовують належність спірного будинку сторонам на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Железняк Л.В.підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з огляду на викладене вище. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився,в тому числі за клопотанням свого ж представника адвоката Міннікова В.В.,причин неявки суду не повідомляв. Представник відповідача адвокат Мінніков В.В.в процесі розгляду справи в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя та заперечував проти задоволення позову у обсязі,заявленому позивачкою,посилаючись на те,що більша частина оплати за спірний будинок 2018 р.у виді завдатку у розмірі 50000 гр.була внесена відповідачем до реєстрації шлюбу з позивачкою за рахунок власних коштів ,під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу за рахунок спільних коштів подружжя була внесена решта коштів 25000 гр.,відповідач не заперечує проти поділу спільного майна подружжя у спосіб стягнення з нього на користь позивачки грошової суми 12500 гривень. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились з невідомих причин,викликались належним чином та завчасно,їх неявка в силу п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності таких учасників процесу. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України,суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.03.2019 року, який був розірваний за позовом [PERSON] рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.05.2021 р.(справа № 323/854/12 провадження № 2/323/461/21),яке набрало законної сили 24.06.2021 р. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 287232431)жилий будинок за адресою : [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 474 від 22.12.2020 р.,посвідчений приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Подоляк В.Л.,зареєстрований за [PERSON] (форма власності приватна,розмір частки 1/1). З наведеного суд встановив,що спірний жилий будинок був зареєстрований за відповідачем [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] ,іншого матеріалами справи не доведено. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними,спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78 ЦПК) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК). Відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, яким є спірний жилий будинок,оскільки не надано доказів ,що він був придбаний не під час зареєстрованого шлюбу між сторонами,за особисті кошти,з іншою метою,ніж у інтересах сім`ї. Відтак,спірний жилий будинок на підставі ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності сторін,сам по собі факт реєстрації права власності на нього за відповідачем не є доказом належності будинку лише одному з подружжя. Доводи відповідача ,викладені у відзиві на позов,щодо купівлі спірного будинку у 2018 р.за власні кошти ,до реєстрації шлюбу з позивачкою,у спосіб передання завдатку 50\~000 гр.його власнику,суд вважає такими,що не заслуговують на увагу,з огляду на таке. До матеріалів справи відповідачем долучена незавірена копія розписки,складена 15.09.2018 р.невідомою особою ,за змістом якої ця росписка дана [PERSON] від [PERSON] про те,що вона дійсно отримала 50000 гр.на оформлення документів на продаж будинку по [ADDRESS] в якості авансу. За змістом відзиву на позов,відповідач визначив вказану суму завдатком за спірний будинок. Завдатком є\~грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання\~(ч. 1 ст. 570 ЦК України). В матеріалах справи відсутні підтвердження укладання між відповідачем та [PERSON] будь-яких правочинів,в тому числі предметом яких є спірний будинок,тому зазначена вище розписка не відповідає вимогам ст.77,78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів,а також приписам ст.95 ЦПК України,яка унормовує порядок подання письмових доказів в оригіналі або в належним чином завіреній копії,тому не приймається до уваги при ухваленні рішення. Будь-яких інших доказів на підтвердження обраної процесуальної позиції по справі відповідач суду не надав. Стосовно поділу спірного майна подружжя,суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях , доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя(постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених статтею 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 70 СК України в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд при розгляді справи не встановив таких обставин,які мають істотне значення та є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя. Згідно п.25 згадуваного вище Пленуму,вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Позивачка [PERSON] не заявляла вимог про присудження грошової компенсації її частки у спільному майні,протягом розгляду справи такої згоди не висловила,відповідач не вчинив дій щодо внесення на депозитний рахунок суду коштів,які,на його думку, в порядку поділу майна подружжя підлягають стягненню на користь позивачки. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про неможливість відступлення від рівних часток при поділі спільної сумісної власності подружжя. Даний висновок є обґрунтованим та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Відтак, позов [PERSON] суд задовольняє у повному обсязі,із стягненням з відповідача в дохід держави судових витрат по оплаті судового збору,попередня сплата якого була позивачці розстрочена до ухвалення рішення у справі. При визначенні розміру судового збору ,який підлягають стягненню у дохід держави,суд керується ціною позову 37\~500 гр,яку визначила позивачка в уточненій позовній заяві,виходчи з вартості спірного майна 75000 гр.,а відповідач таку ціну позову та вартість спірного майна не оспорював,доказів іншого суду не надав. Відповідно до ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі,розстрочку для позивачки по сплаті судового збору до ухвалення рішення у справі,судові витрати по оплаті судового збору суд стягує з відповідача на користь держави. Як передбачено ст.4 Закону України «Про судовий\~збір»,за\~подання до\~суду позовної\~заяви майнового\~характеру,\~яка подана\~фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(станом на 1 січня поточного року),тобто не менше 992 гр.40 коп.та не більше 12\~405 гр.,у даній справі він становить 992 гр.40 коп.(станом на 1 січня 2021 р.)

Outcome: approved