Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить припинити право спільної часткової власності, а саме на 6/11 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з будинку «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гаражу під літерою «З», літньої кухні «И», сараю «Л», літнього душу «М», вбиральні «К», воріт № 1, 3, огорожі № 2, 4, замощення І, водо колонка II; визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з будинку «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гаражу під літерою «З», літньої кухні «И», сараю «Л», літнього душу «М», вбиральні «К», воріт № 1, 3, огорожі № 2, 4, замощення І, водо колонка II. В обґрунтування позову зазначив, що 28 серпня 1991 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 6/11 частин глинобитного житлового будинку під літерою Б-1 з відповідними господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , під номером 16-18, договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. за номером 1-3130. За змістом вказаного договору вбачається, що в цілому домоволодіння складається з глинобитного жилого будинку під літерою А-1, з глинобитного жилого будинку під літерою Б-1, сарай Ж, вбиральня Д, огорожа І, водо колонка, сарай Е, тамбур, веранда. Вказаний договір зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ», що підтверджується копією довідкою №189615 від 30 червня 2021 року. Фактично, незважаючи на те, що позивач набув на підставі договору на підставі купівлі-продажу право на частку 6/11, позивач набув у власність окремо розташований житловий будинок та господарські споруди, з окремим входом, огорожею, водо колонку, будинок Б-1 не має спільної криши та фундаменту з іншим будинком А-1, який визначений у частці 5\\11, та є окремим домоволодінням, саме тому, поштова адреса вказана як - [ADDRESS] , у свою чергу, 5\\11 також є окремим домоволодінням - будинком та господарськими спорудами, яке має окремі комунікації, огорожу, вхід. Після укладання договору купівлі-продажу від 28 серпня 1991 року, позивач оформив технічний паспорт, згідно до якого по [ADDRESS] ) вказані власники: [PERSON] (розмір частки 5\\11) та [PERSON] (розмір частки 6\\11). Позивач зауважує, що домоволодіння складається з окремо розташованого будинку та господарських споруд, він зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у паспорті та домовою книгою, сплачує комунальні платежі та з моменту придбання будинку проживає в ньому. Натомість власник іншої частини в розмірі 5\\11, неодноразово змінювався, більш того, присвоїв адресу [ADDRESS] , та припинив право спільної часткової власності та визначив собі частку у вигляді 1 за адресою: [ADDRESS] , при цьому, жодних договорів про поділ майна з позивачем укладено не було. Позивач отримав від нових власників, а також від державного реєстратора, документи, на підставі яких була зміна власників, які набули право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , а саме: 10 листопада 2004 року було укладено договір дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 5725, згідно до якого, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , при цьому власник володіє цілою часткою, в витягу про реєстрацію розмір частки вказаний 1 замість 5\\11; 08 липня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мазепою Н.М. за номером 1328, власником є [PERSON] , будинок під номером [ADDRESS] та має загальну площу 36, 2 кв.м, житлову 21,8 кв.м., також [PERSON] було приватизовано земельну ділянку та отримано свідоцтво про право власності; 28 січня 2022 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КРНО Черник О.П. за номером 213, житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , станом на подання позовної заяви власником будинку є [PERSON] . Фактично, згідно договору купівлі-продажу, позивач володіє своїм будинком на праві спільної часткової власності, маючи у володінні автономний, окремо розташований житловий будинок та господарські споруди, інша частка - 5\\11, була припинена без участі позивача, їй була присвоєна адреса: Колійна № 18. Зі свого боку, позивач вчиняв дії для приведення документів у відповідність до фактичного стану, а саме: 13 серпня 2012 року позивач звернувся до КП ДОР «Криворізьке БТІ» задля проведення поточної інвентаризації та отримав технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м.; 10 грудня 2018 року позивач звернувся задля проведення поточної інвентаризації належного йому будинку до ФОП [PERSON] та отримав технічний паспорт, згідно до якого домоволодіння складається з житлового будинку «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гаражу під літерою « 3», літньої кухні «И», сараю «Л», літнього душу «М», вбиральні «К», воріт №1, 3, огорожі №2, 4, замощення І, водо колонка II, розташований за адресою: [ADDRESS] . Також позивач отримав технічний висновок про можливість поділу об`єкта нерухомого майна (домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку А-1 та житлового будинку Б-1 частково розташованого на земельних ділянках з кадастровим номером 1211000000: 03:189:0006 за адресою : [ADDRESS] . Позивач звернувся до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради для впорядкування поштової адреси та отримав рішення №63 від 20 лютого 2019 року, яким присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 71, 2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., вбиральня літ «К», літня кухня літ. «И», сарай літ. «Л», гараж літ. «З», літній душ «М». 22 жовтня 2023 року позивач звернувся для проведення технічної інвентаризації домоволодіння та отримав технічний паспорт, реєстраційний номер ТІ01:9348-7949-4032-7247, який виконаний сертифікований експертом ФОП [PERSON] , згідно якого житловий будинок «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гараж під літерою «З», літня кухня «И», сарай «Л», літній душ «М», вбиральня «К», воріт №1, 3, огорожі №2, 4, замощення І, водо колонка II, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Криворізької міської ради для приведення у відповідність своїх документів, які посвідчують право власності на його будинок, оскільки в договорі купівлі-продажу від 28 серпня 1991 року, вказане про те, що позивач набув у власність житловий будинок, який становить 6\\11 та розташований за адресою: [ADDRESS] , але отримав рішення про зупинення розгляду його заяви, йому запропоновано додатково надати наступні документи: відомості про технічну інвентаризацію вказаного об`єкта нерухомості; документ, що підтверджує прийняття об`єкта нерухомості в експлуатацію у випадку проведення реконструкції; договір про поділ спільного майна або рішення суду. Наразі укласти договір про поділ майна неможливо, оскільки часткова власність у розмірі 6/11 наявна лише у позивача, натомість будинок за адресою: [ADDRESS] , належить власнику на праві власності, набутого на підставі договору купівлі-продажу, та має частку 1, тому підстав для укладання договору про поділ немає, через що позивач вимушений звернутися з позовом до суду про припинення права спільної часткової власності та визнання за ним права власності на його будинок, оскільки позивач не має можливості вільно розпорядитися належним йому будинком, оформити право користування земельною ділянкою, тому позивач просить суд його позов задовольнити. Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23 лютого 2024 року представником відповідача адвокатом Запєваловою Т.В. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, представник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, визнати відповідача неналежним відповідачем у справі. Ухвалою суду від 26 березня 2024 року витребувано докази у справі, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 13.05.2024 представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2024 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. У судове засідання 26.08.2024 сторони у справі не з`явились. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, заперечувала проти задоволення позову. Від [PERSON] - представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника виконкому, враховуючи матеріали, додані до позовної заяви, наявність самостійних об`єктів нерухомості з відмінними поштовими адресами, технічний висновок про можливість поділу майна, виконком не має заперечень до позовних вимог позивача, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вислухав представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 28 серпня 1991 року між ним та [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності 6/11 частин глинобитного житлового будинку під літерою Б-1 з відповідними господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , під номером 16-18, договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. за номером 1-3130 (а.с. 11, 12). Вказаний договір зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ», що підтверджується копією довідкою №189615 від 30 червня 2021 року (а.с. 13). Як вбачається з вказаного договору, в цілому домоволодіння складається з глинобитного жилого будинку під літерою А-1, з глинобитного жилого будинку під літерою Б-1, сарай Ж, вбиральня Д, огорожа І, водо колонка, сарай Е, тамбур, веранда. З досліджених доказів у справі судом встановлено, що, незважаючи на те, що позивач набув у власність на підставі договору купівлі-продажу право на 6/11 частин житлового будинку, фактично це окремо розташований житловий будинок з господарськими спорудами, з окремим входом, огорожею, водо колонкою. Крім того, будинок Б-1 не має спільної криши та фундаменту з іншим будинком А-1. У свою чергу, будинок А-1 є також окремим житловим будинком з господарськими спорудами, який має окремі комунікації, огорожу, вхід. Після укладання Договору купівлі-продажу від 28 серпня 1991 року, позивач оформив технічний паспорт (а.с. 14-16), в якому власниками по [ADDRESS] вказані: [PERSON] (розмір частки 5/11) та [PERSON] (розмір частки 6/11). Відповідно до рішення №139 від 03.03.2003 виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради «Про впорядкування адресного господарства», за заявою колишньої власниці 5/11 частки житлового будинку [PERSON] , було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] - 5/11 частки житлового будинку у складі будинку А-1, сараїв Ж та Е, вбиральні Д (а.с. 105). Аналогічної процедури дотримався й позивач у справі, рішенням №63 від 20.02.2019 виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради «Про впорядкування адресного господарства», за заявою [PERSON] , було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] - житловому будинку «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., вбиральні «К», літньої кухні «И», сараю «Л», гаражу «3», літнього душу «М» (а.с. 102). Як вбачається з наявних доказів у справі, які були надані як стороною позивача, так і стороною відповідача, власник 5/11 частки житлового будинку неодноразово змінювався, ба більше, одноособово припинив право спільної часткової власності та визначив собі частку у вигляді 1 за адресою: [ADDRESS] , при цьому жодних договорів про поділ майна з позивачем суду не надано. Отже, власниками 5/11 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , були: -[PERSON] на підставі договору дарування від 10 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кульбідою Н.М., за реєстровим номером 5725, розмір частки 1 замість 5/11 (а.с. 41); -[PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мазепою Н.М. за номером 1328, також [PERSON] було приватизовано земельну ділянку та отримано свідоцтво про право власності (а.с. 42, 43); Наразі на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КРНО Черник О.П. за номером 213, власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 44-45, 75-80, 81). Позивач 10 грудня 2018 року звернувся задля проведення поточної інвентаризації належного йому будинку до ФОП [PERSON] та отримав технічний паспорт, згідно до якого домоволодіння складається з житлового будинку «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гаражу «3», літньої кухні «И», сараю «Л», літнього душу «М», вбиральні «К», воріт № [NUMBER] , 3, огорожі №2, 4, замощення І, водо колонки II, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-25). Також від ФОП [PERSON] позивач отримав технічний висновок про можливість поділу об`єкта нерухомого майна (домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку А-1 та житлового будинку Б-1 частково розташованого на земельних ділянках з кадастровим номером 1211000000: 03:189:0006 за адресою : [ADDRESS] (а.с. 34-39). У жовтні 2023 року позивач звернувся для проведення технічної інвентаризації домоволодіння та отримав технічний паспорт, реєстраційний номер ТІ01:9348-7949-4032-7247, який виконаний сертифікований експертом ФОП [PERSON] , згідно якого житловий будинок «Б-1», загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., гараж «З», літня кухня «И», сарай «Л», літній душ «М», вбиральня «К», ворота №1, 3, огорожа №2, 4, замощення І, водо колонка II, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-30, 31-33). 11 жовтня 2023 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Криворізької міської ради для приведення у відповідність своїх документів, які посвідчують право власності на його будинок, оскільки в договорі купівлі-продажу від 28 серпня 1991 року, вказано, що позивач набув у власність житловий будинок, який становить 6/11 житлового будинку, та розташований за адресою: [ADDRESS] . 16 жовтня 2023 року він отримав рішення про зупинення розгляду його заяви, також йому запропоновано додатково надати наступні документи: відомості про технічну інвентаризацію вказаного об`єкта нерухомості; документ, що підтверджує прийняття об`єкта нерухомості в експлуатацію у випадку проведення реконструкції; договір про поділ спільного майна або рішення суду (а.с. 46, 47). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частини першої статті 364 ЦК України). При цьому Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі №6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина третя статті 364 ЦК України). Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №295/4514/16-ц, провадження №61-29115сво18, вказала, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок». У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки в інший спосіб позивач не має можливості захистити свої порушені права. При цьому суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо неналежності відповідача, тому що суд вважає відповідача [PERSON] належним відповідачем у справі, яка є добросовісним набувачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , але, яка фактично є співвласником 5/11 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки колишній власник зазначеної частки у невідомий суду спосіб вийшов зі спільної часткової власності без узгодження з іншою стороною, якою є позивач у справі, якому відповідно належить 6/11 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок. Внаслідок чого [PERSON] не має можливості у законний спосіб зареєструвати належне йому на праві спільної часткової власності нерухоме майно. Тому суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності та визнати за позивачем право власності на належне йому нерухоме майно.

Outcome: approved