Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «Діджи фінанс», адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 42649746 (далі позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 05 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200521976 щодо кредитування (далі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17604,06 грн., з встановленим строком користування з 05 травня 2016 року по 05 травня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за даним Кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 05 березня 2023 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 51134,51 грн., з яких: - 17604,06 грн. заборгованість за кредитом; - 33530,45 грн. заборгованість за відсотками. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 51134,51 грн.; суму збитків з урахуванням 3 % річних у розмірі 4609,77 грн., суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 22308,56 грн., а всього 78052,84 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~10 червня 2024 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на наступне. Так, позивач дійсно підписала Кредитний договір та отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» банківську картку, проте таке картка не була активована та коштами з даної картки відповідач не користувалася, конверт із карткою та паролем не розпечатувала. Через декілька тижнів відповідач звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» з метою закриття рахунку, проте банк вже не працював. Крім цього, представник відповідача [PERSON] звертала увагу суду на те, що Кредитний договір не містить підпису представника банку та печатки банку, будь-яких дій на підтвердження відкриття рахунку із змісту кредитного договору не вбачається, а навпаки розділ заяви про відкриття поточного рахунку банком не заповнений взагалі, сама розписка про отримання картки не містить даних про суму отриманого кредиту. \~ \~ \~ \~Крім цього, представник відповідача [PERSON] зазначала про те, що сторона позивача не надала жодних доказів перерахування суми кредиту позичальнику, жодних розрахунків заборгованості за кредитом, доказів про рух коштів по рахунку відповідача. \~ \~ \~ \~Також, з наданих суду доказів не вбачається чи користувався позичальник кредитом та чи сплачувались позичальником щомісячні внески на погашення кредиту. \~ \~ \~ \~Крім цього, сторона відповідача ставить під сумнів перехід права вимоги за кредитними договорами від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 червня 2024 року поновлено відповідачу [PERSON] пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 червня 2024 року витребувано у ТОВ «Діджи фінанс» виписку з кредитного карткового рахунку відповідача [PERSON] про рух коштів за період з 05 травня 2016 року по 2020 рік та платіжні документи про перерахування суми кредиту на кредитний рахунок позичальника [PERSON] \~ \~ \~ \~09 серпня 2024 року, на виконання ухвали Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 червня 2024 року, від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких повідомлено суд, що до позовної заяви додано виписки з кредитного карткового рахунку відповідача, у яких маються відомості про рух коштів по картковому рахунку, та які, у відповідності до вимог законодавства та практики Верховного Суду, являються належним доказом щодо наявності заборгованості позичальника за кредитними договорами. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала думку свого представника, повідомила суд, що дійсно підписала Кредитний договір та отримала банківську картку, проте таку картку не активовувала та кредитними коштами не користувалась. Надала суду для огляду вказану кредитну картку. \~ \~ \~ \~Так, у судовому засіданні судом було оглянуто банківську картку ПАТ «Банк Михайлівський», яка зберігається у спеціальному конверті вказаної установи, та має № 5574420016153624, строк дії до 06/20. Крім цього, відомості про ПІН-код до вказаної карти запечатані. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200521976, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 17604,60 грн., зі встановленим строком користування з 05 травня 2016 року по 05 травня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Строк надання послуги 24 місяці, розмір процентної ставки 0,0001 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,49 % з 1 місця строку дії Кредитного договору та до закінчення строку дії. Так, позичальник [PERSON] просила банк перерахувати грошові кошти на платіжну картку емітовану ПАТ «Банк Михайлівський», номер рахунку одержувача: 26203532475501. 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 7_БМ, згідно з п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Згідно з додатком № 1 до Договору №7_БМ від 20 липня 2020 року відповідач за кредитним договором № 200521976 зі строком дії до 05 травня 2018 року має суму видачі кредиту 17604,06 грн., загальний залишок заборгованості 51134,51 грн., з яких заборгованість за кредитом 17604,60 грн., заборгованість за відсотками 33530,45 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України, закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, звертаючись до суду з позовом представник позивача посилається на те, що відповідач всупереч умовам указаного Кредитного договору, не виконав свого зобов`язання, має непогашену заборгованість. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи (Висновок Верховного Суду від 13 травня 2020 року (справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19). Долучений представником позивача розрахунок заборгованості не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім цього, із наданого розрахунку заборгованості не можливо встановити яким чином позивачем нараховувалися заборгованість за відсотками та комісійними винагородами. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, позивачем надано суду виписку по особовому рахунку [PERSON] , яку суд оцінює критично з огляду на наступне. Суду надана на підтвердження наявності заборгованості виписка по особовому рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, проте такі виписки не підтверджують заявлену позивачем суму заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до заяви № 200521976 номер особового рахунку позичальника, на який повинно було зараховано кошти № 26203532475501. Також, у вказаній виписці зазначено початкова дата руху коштів [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що ні із позовної заяви, ні із виписки по особовому рахунку неможливо встановити коли саме відповідач отримала кредит у розмірі 17604,06 грн., що також неможливо встановити суду самостійно, із наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам, оскільки така виписка сформована з 23 травня 2016 року, а не з часу укладення договору. У долучених до справи виписках по особовим рахункам зазначені рахунки, які не відповідає рахунку, вказаному у заяві № 200521976. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати по справі залишаються за позивачем. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed