Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

05.03.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». Позивач просить суд: - стягнути з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» 9 491,58 грн. помилково сплачених коштів. 05.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 29.04.2024 відповідач подав відзив на позов. [PERSON] звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 12.01.2024 вона перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача 9 491,58 грн. Отримувачем коштів в платіжному документі зазначено - Філія «Інфоксводоканал», а в призначенні платежу - «За спожиту електричну енергію згідно рахунку № 02-6635/1 за грудень 2023 року. Тобто, позивач хотіла сплатити на розрахунковий рахунок енергопостачальної компанії кошти за спожиту електричну енергію, але помилково вказала отримувачем коштів відповідача. Відповідач відмовляється повернути кошти. Відповідач проти позову заперечу. [PERSON] свідомо зазначила отримувачем коштів відповідача, а тому підстав для повернення цих коштів немає. Тим більше, позивач має договірні відносини з відповідачем, а на її особовому рахунку на той час була заборгованість. Тому ці кошти пішли в рахунок сплати боргу. Судом встановлені такі обставини справи. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН4298 від 12.01.2024, [PERSON] сплатила філії «Інфоксводоканал» через Одеське відділення №1 АТ «Банк інвестицій та заощаджень» 9 491,60 грн. В призначенні платежу зазначено «за спожиту електроенергію згідно рахунку № 02-66635/1 за грудень 2023». 25.01.2024 [PERSON] звернулась до начальника управління «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» із заявою про перерахування їй назад помилково сплачених нею коштів згідно з квитанцією № ПН4298 від 12.01.2024. Відповідач кошт и не повернув. Висновки суду. Предметом позову є стягнення з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» коштів. Підставами позову є отримання відповідачем коштів без достатніх правових підстав. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отримання 9 491,58 грн. від позивача відповідач не заперечує. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 справа № 922/3412/17). Отже, вирішення судом спору щодо повернення безпідставно набутого майна, вимагає встановлення наявності чи відсутності договірного характеру спірних правовідносин. ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» зазначає, що між сторонами наявні договірі відносини щодо отримання [PERSON] послуг водопостачання. [PERSON] посилається на те, що переведення нею коштів на рахунок відповідача було помилковим, оскільки вона мала намір оплатити спожиту електроенергію згідно рахунку № 02-66635/1 за грудень 2023. Частина 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 390/34/17). Отже, сплачуючи кошти відповідачеві, платник мав пересвідчитися в правильності інформації, зазначеної нею у платіжному документі. Платник розумів помилковість своїх дій щодо перерахування коштів на рахунок іншого адресата, тобто розумів, що у неї відсутні зобов`язання перед відповідачем (відсутній обов`язок), а тому така поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Крім того, відповідач стверджує, що позивач мала перед ним заборгованість, тому ці кошти були зараховні як сплата боргу. Натомість позивач не довела, що немала заборгованості перед відповідачем, тому підстав для зарахування відповідачем цих коштів в рахунок сплати боргу не було. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed