Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення за період з 01.11.2017 року по 31.01.2024 року у розмірі 3888,60 гривень. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що між сторонами 01.07.2014 року було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання опалення та гарячої води. 01.12.2021 року між позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Позивач надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у багатоквартирному житловому будинку з інженерним обладнанням та приладами централізованого обладнання, зокрема, і на загальнобудинкові потреби внутрішньобудинкових систем опалення. Нарахування кількості та вартості наданих послуг до 01.12.2021 року проводилось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 630 № «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 року, а з 01.12.2021 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року. Обсяг спожитої споживачами послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». У відповідності до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки. Згідно з ч.1 п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,\~розрахунковим періодом\~для оплати\~послуг,\~якщо інше\~не визначено\~договором є\~календарний місяць,\~а оплата\~за спожиті\~послуги вноситься\~споживачем не\~пізніше 20\~числа місяця,\~що настає\~за розрахунком,\~якщо договором\~не встановлено\~інший строк.\~Споживач зобов`язаний\~оплачувати послуги\~в установленому\~договором строки. Однак,\~передбачених нормами\~обов`язків відповідач\~не виконує,\~внаслідок чого\~заборгував позивачу\~за надані\~послуги з\~опалення/постачанням\~теплової енергії\~за період\~з 01.11.2017\~року по\~31.01.2024\~року суму\~у розмірі\~3888,60\~гривень. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. 02 липня 2024 року та 03 вересня 2024 року відповідачем подані письмові пояснення на позов, з яких вбачається, що останній заперечує проти вимог позивача з наступних підстав. Вказує, що сума заборгованості заявлена позивачем погашена в період квітня-червня 2024 року, за винятком суми заборгованості строк позовної давності якої минув. Разом з тим, суму заборгованості вважає завищеною, оскільки послуги з постачання теплової енергії у період з листопада 2017 по листопад 2018 року у будинок [ADDRESS] фактично не надавались, що підтверджується Актом обстеження будинку, яким встановлено відсутність приладів опалення на сходових клітках, стояки подачі від`єднання з видимим розривом. Відновивши нарахування послуг з опалення місць загального користування з грудня 2021 року, фактичне надання послуг з опалення не здійснювалось, про що неодноразово було повідомлено позивача мешканцями будинку. Таким чином вважає, що пред`явлена позивачем сума заборгованості є завищеною та включає у себе оплату за послуги, які не були та не могли бути спожиті. Окрім цього стверджує, загальна сума по ненаданих послуг з листопада 2017 року по квітень 2022 року склала 898,75 гривень. Однак з початку 2024 року на рахунок позивача по особовому рахунку ним перераховано 4127,43 гривень. Тобто сума виставленої заборгованості погашена в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 03 вересня 2024 року представником позивача подано письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що з урахуванням погашення відповідачем заборгованості на загальну суму 4127,43 гривень, за весь період з 01.11.2017 року по 31.07.2024 року, останньому було надано послуги на суму 4416,85 гривень, а тому відповідач ще має заборгованість перед позивачем. Всі інші доводи та аргументи відповідача наведені у його письмових пояснення відхиляє, вважає такі необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Позовна заява поступила до суду 10.05.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.05.2024 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Разом з ухвалою про відкриття провадження суд надіслав сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки. Ухвалою суду від 05.06.2024 року, розгляд справи було відкладено у зв`язку з відсутністю даних про отримання сторонами повідомлення про вручення поштового відправлення. Ухвалою суду від 02.07.2024 року, розгляд справи було відкладено у зв`язку із надходженням від відповідача письмових поясненнь на позов, долученням копій квитанцій про оплату суми заборгованості та необхідності надання позивачу додаткового часу для ознайомитися з документами, поданими відповідачем. Суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] 01.07.2014 року було укладено договір-приєднання про надання послуг з централізованого постачання опалення та гарячої води (а.с.9-10). Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено та оприлюднено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачанням теплової енергії 01.12.2021 року. Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало послуги з централізованого опалення (а.с.11-13). Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 375651896 від 24.04.2024 року (а.с.14). Згідно листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 08-169 від 15.04.2019 року, вбачається, що прилади опалення на сходових клітках у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , відсутні, стояки подачі від`єднані з видимим розривом, про що складено Акт обстеження від 15.11.2018 року. На підставі вказаного Акту було припинено нарахування за опалення загального користування для усіх квартир вказаного житлового будинку, а також у лютому 2019 року проведено коригування кількості та вартості теплової енергії, спожитої на опалення місяць загального користування та на опалення квартир (а.с.54). Відповідно до розрахунку заборгованості від 26.02.2024 року, заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 року по 01.01.2024 року становить 3888,60 гривень (а.с.16). Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості від 03.09.2024 року, заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2017 року по 01.01.2024 року становить 4416,85 гривень (а.с.85). Відповідно до платіжних квитанцій (інструкцій) № 268191267 від 18.04.2024 року, № 0.0.3661122723.1 від 21.05.2024 року, № 7Х2А-ООРР-ММ65-НТТ2 від 20.06.2024 року, № 422С-ВСК7-ВСМН-ЕРТ7 від 25.06.2024 року, № Х8НТ-К69Р-665Е-НК08 від 27.07.2024 року та № 9СЕ6-В0В1-ЕТМ7-В561 від 26.08.2024 року, відповідачем здійснено оплату послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 4127,43 гривень (а.с.48-51). Таким чином,\~судом встановлено,\~що оскільки відповідач періодично здійснює розрахунки за послуги з\~централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення і рахунок відкритий на ім`я відповідача, то він користується послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а позивач є виконавцем вказаних послуг. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями частини першої ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі ч.6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, а саме:\~Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (Закон України № 1875-ІV), Закону України\~«Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (із змінами) та постановою Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії» від\~21.08.2019\~року (далі - Правила). Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком,\~що включає: забезпечення\~утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~якщо прибудинкова\~територія,\~за даними\~Державного земельного\~кадастру,\~знаходиться у\~власності або\~користуванні співвласників\~багатоквартирного будинку\~відповідно до\~вимог законодавства,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~з обслуговуванням\~внутрішньобудинкових систем\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Хоч у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Як зазначено у п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до\~п.п.35,\~36,\~37\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 830\~«Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії» від\~21.08.2019\~року розрахунковим\~періодом для\~оплати спожитої\~послуги є\~календарний місяць.\~Оплата послуги\~здійснюється не\~пізніше останнього\~дня місяця,\~що настає\~за розрахунковим\~періодом (граничний\~строк внесення\~плати за\~спожиту послугу),\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені договором.\~За бажанням\~споживача оплата\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів. Споживач\~здійснює оплату\~спожитої послуги\~щомісяця в\~порядку та\~строки,\~визначені договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~послуги,\~отриманої ним\~до укладення\~відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Статтею 24\~Закону України\~«Про теплопостачання» визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачання організацією на постачання теплової енергії. Пунктом 1.1 Договору приєднання «Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» від 01 липня 2014 року виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. А відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечуючи такі обставини, фактично отримував надані послуги з централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, оскільки здійснював періодичну оплату послуг, чим визнав факт користування наданими позивачем послугами. Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року по справі №717/1323/16-ц (провадження №61-22244св18). Проте,\~відповідач на\~момент розгляду\~справи довів\~належними та\~допустимими доказами\~відсутність заборгованості\~з оплати\~вартості послуг\~з постачання\~централізованого опалення місць\~загального користування, наданих позивачем за спірний період, за адресою: [ADDRESS] , шляхом представлення суду відповідних платіжних квитанцій на загальну суму 4127,43 гривень. Разом з тим оцінюючи подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі були належним чином обґрунтовані та мотивовані. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Натомість відповідно до розрахунку заборгованості сформованого позивачем 03.09.2024 року розмір заборгованості [PERSON] за послуги з постачання\~централізованого опалення місць\~загального користування за період 01.11.2017 року по 01.07.2024 року становить 4416,85 гривень. Водночас вказаний період та розмір заборгованості виходять за межі періоду, що є предметом спору, а саме з 01.11.2017 року по 31.01.2024 року та охоплює заборгованість нараховану за періоду з лютого 2024 року по липень 2024 року, яка не є предметом розгляду даної справи. Доводи представника позивача про те, що сплачена відповідачем на рахунки позивача сума заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4127,43 гривень не охоплює період, що є предметом спору та відноситься до іншого періоду заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки сплачена відповідачем сума коштів на рахунки позивача майже повністю погашає борг останнього перед підприємством, який становить 4416,85 гривень. Різниця між нарахованими послугами та фактично сплаченими, утворилась внаслідок користування відповідачем послугами, які надає позивач за період лютого 2024 року по липень 2024 року. В свою чергу суд звертає увагу на те, що заяви про збільшення позовних вимог позивач не подавав, а тому така заборгованість може бути погашена боржником добровільно, або шляхом її примусового стягання в судовому порядку шляхом ініціювання іншого судового провадження. Отже,\~оскільки позивач,\~як виконавець\~послуг,\~забезпечив надання\~споживачу відповідних\~послуг,\~а саме\~надавав послуги\~з постачання\~централізованого опалення місць\~загального користування за адресою: [ADDRESS] , а відповідач їх споживав, від отримання не відмовлявся, тобто, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надаються ці послуги, під час розгляду справи здійснив їх оплату, таким чином, погасив заборгованість за спірний період, слід дійти висновку про відсутність підстав для їх стягнення в судовому порядку з огляду на задоволення вимог позивача відповідачем після пред`явлення позову. Таким чином, станом на 04.09.2024 року у суду наявні відомості про погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за період з 01.11.2017 року по 31.01.2024 року у розмірі 3888,60 гривень. Згідно зі ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що відповідач,\~отримавши за\~спірний період\~послуги з\~централізованого опалення місць\~загального користування,\~постачання теплової\~енергії на\~загальнобудинкові потреби\~опалення та\~на забезпечення\~функціонування внутрішньо\~будинкових систем\~опалення належної якості, під час розгляду справи здійснив оплату їх вартості у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, у задоволенні позову необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed