Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

[PERSON] , 19.08.2024 подала до суду вказану заяву, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав останнього: 1) заборонити [PERSON] перебувати в місці постійного фактичного проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та в інших місцях перебування постраждалої; 2) заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування останньої; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Вимоги обґрунтувала тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою, на теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2022 року вона вимушено перемістилась до Кіровоградської області разом зі своєю матір?ю [PERSON] . Перебуваючи у смт Знам?янка Друга та неодноразово проїжджаючи повз блокпост, познайомилась з місцевим жителем [PERSON] , який тоді чергував на блокпості. З того часу між ними склались дружні відносини та в грудні 2022 року він запропонував жити разом з ним, робив пропозицію одружитись. Вона погодилася, почала проживати разом з [PERSON] в його квартирі, що знаходиться по [ADDRESS] , з планами створити сім?ю. За час їх спільного проживання між нею та [PERSON] неодноразово виникали сварки на грунті того, що вона публікувала свої фото у соціальних мережах. Були періоди, коли вона деякий час проживала окремо, а в кінці 2023 року на декілька місяців виїздила за кордон на підробіток. На початку 2024 року повернулась та вони з [PERSON] продовжували проживати разом. Однак, останнім часом [PERSON] почав її ображати, погрожувати, а також застосовувати фізичне насильство. Так, зокрема, 29.05.2024 між ними відбулась сварка через ревнощі до спільного знайомого, коли вони з [PERSON] були в гостях. Тоді він потягнув її додому, а коли йшли через пішохідний перехід, він ображав її нецензурною лайкою, принижував та вдарив по обличчю. Прийшовши додому про вказану подію вона повідомила поліцію, які стосовно [PERSON] склали адміністративні матеріали. Так як після удару в неї на обличчі сліди не залишились, факт нанесення побоїв зафіксувати не вдалось. В подальшому складений протокол був направлений до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, де постановою в справі №389/1936/24 від 06.06.2024 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення. У зв`язку з тим, що вона викликала поліцію, [PERSON] зібрав її речі та виставив її з квартири, однак потім примирився з нею та вони знову проживали разом. Під час проживання між нами виникали сварки, однак вона сподівалась, що це особливості характеру та що вони зможуть порозумітися з часом. Однак її сподівання не справдились, оскільки [PERSON] продовжував психологічно тиснути на неї, ображати та принижувати через будь-які приводи, зазначаючи, що вона погана дружина. 28.06.2024 [PERSON] силою вирвав її телефон, закривав її в квартирі, а сам перевіряв інформацію. При цьому, коли вона намагалася повернути свій телефон, він її вдарив рукою по спині, внаслідок чого вона відчувала сильний біль та образу, однак до поліції не звернулась, так як їй було соромно про це говорити та показувати це. Фото слідів залишилось у неї в телефоні. 11.07.2024 після 19:00 години між ними знову виникла сварка щодо публікації нею фото на своїй сторінці в Інстаграмі, однак того вечора все обмежилось виключно словесними образами, і вони вирішили припинити їх відносини найближчим часом, тому до поліції вона не зверталась. 12.07.2024 після 19:00 години [PERSON] повернувся з роботи та продовжив сварку, яка виникла між ними напередодні. Під час сварки він почав змушувати її покинути його квартиру, у зв?язку з чим вона почала збирати свої речі. Поки стояла на кухні, [PERSON] викинув її недозібрані речі в під?їзд, а також виштовхнув за двері і її саму. Оскільки в квартирі залишились її документи та гаджети (телефон, планшет), вона намагалась зайти до квартири за ними. В цей час [PERSON] двічі вдарив її рукою в обличчя та один раз вдарив ногою в живіт. Вона намагалась припинити його дії та відштовхувала його в груди, чіплялась за нього нігтями. У відповідь на це [PERSON] взяв її однією рукою за шию, нагнувши обличчям до підлоги, а іншою рукою заломив її ліву руку. При цьому, вона відчула різкий біль та почула характерний хрускіт в руці, внаслідок чого сильно почала кричати від сильного болю. [PERSON] відпустив її та відразу після цього вона взяла свій телефон, документи та речі, вийшла із квартири та відразу зателефонувала до поліції. Поліцейські, які прибули на виклик, зафіксували її пояснення та рекомендували відразу звернутись до лікаря, а в подальшому звертатись до слідчого або дізнавача у відділі поліції. Під час надання нею пояснень [PERSON] намагався домовитись з нею аби вона не подавала заяву, бо інакше і він напише на неї, на що вона відповіла відмовою. Також того вечора вона була вимушена просити про допомогу із перевезенням речей своїх знайомих та переїхала до будинку, який орендує її мати [PERSON] . 13.07.2024 вона звернулась до лікаря, де їй було зроблено рентген, накладено гіпсову пов?язку, однак через те, що не було фахівця, який міг би описати знімок, їй зробили запис без опису ушкодження. В подальшому, після опису рентгенограми підтвердився перелом лівої руки, про що вона повідомила до поліції. 23.07.2024 відомості про це були внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочатим кримінальне провадження №12024121020000634 за ч.1 ст.122 КК України, яке до теперішнього часу розслідується. Так як вона ще носить гіпсову пов?язку, судово-медична експертиза ще не проводилась, відповідно, повідомлення про підозру [PERSON] не вручалось. Однак, у зв?язку із розслідуванням справи, у неї виникають обґрунтовані побоювання щодо своєї безпеки, оскільки під час їх спільного проживання [PERSON] неодноразово погрожував їй фізичною розправою та говорив, що їй не жити. Їй відомо, що під час їх знайомства останній перебував на військовій службі у одній із військових частин, однак останнім часом він працював не офіційно на будівництві. При цьому, чи звільнився [PERSON] із військової служби у встановленому законом порядку на даний час, їй не відомо, однак навички поводження зі зброєю та доступ до зброї він безперечно має, про що неодноразово зазначав під час їх спілкування. Також деякі погрози [PERSON] збереглись у переписці між ними, а саме, він писав про те, що покладе всі сили і зв?язки на неї, що вона сама напросилась, а також у голосовому повідомленні він у непристойній формі озвучив свої погрози щодо її майбутнього. Крім того, їх деякі спільні знайомі з м.Знам?янка попереджували її про його небезпечність та застерігали щодо подання заяви на [PERSON] , рекомендували подати відмову від своєї заяви. Назвати вказаних осіб вона не можу через їх небажання. Вказані вище обставини призвели до того, що вона постійно знаходиться у стресовому та тривожному стані, оскільки допускає, що в будь-який момент [PERSON] може реалізувати свої погрози та продовжити кривдити її. Після кожної розмови з ним почуває себе пригніченою, виснаженою, втомленою, ображеною та приниженою. На даний час, після всього пережитого, одна лише думка про зустріч з ним для неї є неприємною та психотравмуючою, а його розмови з погрозами завдали шкоди її психічному здоров?ю, викликали постійний страх та спричинили емоційну невпевненість. У зв?язку з цим вона звернулась за допомогою до психолога громадської організації «Десяте квітня», працюючи з яким намагається стабілізувати свій психоемоційний стан. На даний час психолог надала висновок з характеристикою її стану. Саме тому через реальні побоювання [PERSON] та з метою недопущення вчинення ним протиправних дій, реалізації ним погроз та продовження випадків домашнього насильства, вона вимушена звернутись до суду з даною заявою про видачу обмежувального припису. У судове засідання заявник не з`явилася, подала заяву, в якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі. Заінтересована особа у судове засідання також не з`явився. При цьому, надав заяву, в якій не погодився з обставинами, викладеними у заяві, й зазначив, що із заявником не спілкується. Просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Приймаючи до уваги заяви учасників справи, а також особливості розгляду даної категорії справи, відповідно до положень ст.350 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою, на теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] суду надано наступні докази. Постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.06.2024 (справа ЄУН 389/1936/24) відповідно до якої [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Під час розгляду вказаної справи суд встановив, що [PERSON] 29.05.2024 о 23:00 год, пербуваючи по [ADDRESS] , вчинив сварку зі своєю співмешканкою [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лпйкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. [PERSON] до суду з`явився, свою вину визнав. Вказана постанова не оскаржувала ся і набрала законної сили. Витяг є Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що відділом поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області 23.07.2024 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024121020000634, за заявою [PERSON] , правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України. Короткий виклад обставин, шо можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення:12.07.2024 за адресою [ADDRESS] , [PERSON] в ході сварки наніс тілесні ушкодження у вигляді переламу латерального відділу головки лівої променевої кістки без зміщення своїй співмешканці [PERSON] , [INFO] . Довідку КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В. Лисенка» від 16.08.2024, опис рентгенограми та знімок лівого суглобу руки, які свідчать про те, що [PERSON] з 13.07.2024 по 16.08.2024 знаходилася на амбулаторному лікування у лікаря ортопеда травматолога поліклінічного відділення КНП, з діагнозом: перелам голівки лівої променевої кістки без зміщення. Висновок психолога ГО «Десяте квітня», в якому вказано, що у серпні 2024 року до ГО «Десяте квітня» за психологічною допомогою у вирішенні проблем, пов?язаних з домашнім насильством зі сторони співмешканця звернулася [PERSON] (вік на момент звернення 30 років). Було проведено її психологічне обстеження та під час психологічної бесіди з?ясовано, що [PERSON] страждає від домашнього насильства від свого співмешканця [PERSON] , з яким проживали разом близько двох років. Насильство по відношенню до [PERSON] протягом останніх місяців стало більш частішим, ніж раніше. Спочатку це були прояви психологічного насильства, а саме образи, погрози, контроль, безпідставні ревнощі, приниження. З часом ситуація погіршилася. Образ ставало все більше і частіше, до того ж співмешканець почав використовувати фізичну силу щодо неї (штурхав, давав ляпаси). Чоловік забрав телефон [PERSON] , а при її спробі повернути телефон, він ударив її. Враховуючи що насильство має циклічний характер і періоди насильства змінюються періодами примирення, [PERSON] сподівалася, що все буде добре, звинувачуючи при цьому себе та бажаючи зберегти стосунки. Але після останнього випадку, коли чоловік завдав їй психологічного та фізичного болю (зламав їй руку), жінка звернулася до поліції, залишивши місце проживання. Психоемоційний стан жінки лабільний, спостерігається підвищений рівень тривожності, який проявляється у невпевненості, почутті занепокоєння, неспроможності розслабитися, зменшенні кола спілкування. А також зниженні самооцінки, страхом перед майбутнім, сумнівами у здатності захистити себе, порушенні сну, підвищеній дратівливості, підвищеній втомлюваності та виснаженні, що може бути результатом пережитих стресів та психотравмуючих впливів щодо неї зі сторони її співмешканця. Зі слів [PERSON] , він постійно принижує її та погрожує їй, вживає нецензурну лексику. У [PERSON] спостерігається зниження рівня життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме втомлюваність, порушення сну, депресивні думки та негативні переживання, знижена самооцінка, погіршення соціальних і дружніх зв?язків та почуття безпеки. За результатами обстеження [PERSON] знаходиться у стресовому стані, причиною якого є постійна загроза її життю з боку її співмешканця. Рекомендовано уникання стресових ситуацій та максимальне дистанціювання від кривдника (як джерела травмування). Також позивачем долучено до справи свою фотографію, на якій зафіксоване тілесні ушкодження у вигляді садна в області спини, та як вона вказує це тілесне ушкодження нанесене їй [PERSON] . 28.06.2024. Роздруківку скріншоту текстового повідомлення з мобільного застосунку з погрозами від адресата « [PERSON] ». А також СД диск із записом голосового повідомлення, яке містить погрози, образи та нецензурну лайку. [PERSON] як вбачається із досліджених вказаних вище судових рішень, зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] ,. Відповідно до ст.3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27\~Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Частиною 1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювания. Кожна особа має право зверпутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майпового права та іптересу. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне пасильство - це форма домашнього пасильства, що вклочає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коптів чи документів або можливості користуватися пими, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманн псобхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушувания до праці, заборону навчатися та інші правопорушення скопомічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи\~\~безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1\~цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі №216/4309/21 Верховний Суд у своїй постанові від 09.06.2022 звернув увагу на те, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обгрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обгрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою Органів Націопальної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства, витяг з Єдиного ресстру досудових розслідувань. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провалжения №61-11564c19) зроблено висповок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративпе правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У справі №404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2020, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім?ї, зареєстрованих у Єдиному ресстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обгрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Положеннями ст.350-6\~ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. На підставі досліджених судом доказів, судом встановлено, що [PERSON] вчиняв психологічне,\~фізичне та\~економічне насильство стосовно заявника, з якою співмешкав. З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи про які просить заявник, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа. Окрім того, існують ризики вірогідності продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] , настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Запропонований заявником строк дії обмежувального припису 6 місяців, суд, зважаючи на обставини справи, вважає пропорційним та необхідним. Відтак заява\~ [PERSON] про видачу обмежувального припису, підлягає задоволенню. Згідно з положенням ч.3 ст.350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved