Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богородчанського районного суду з позовом до [PERSON] та Богородчанської селищної ради у якому поставив питання про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації, а також про визнання недійсним рішення Богородчанської селищної ради на підставі якого відповідачці видано державний акт від 23.12.2005 року в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки розміром 0,0759 га для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Богородчанської селищної ради від 01 лютого 2003 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0,2950 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства на [ADDRESS] . На підставі цього рішення 07 березня 2003 року на вказану земельну ділянку позивачу видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 188094. Також 07 березня 2003 року було видано державний акт серії Р1 № 192998 на земельну ділянку батьку позивача [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , до моменту смерті останнього, як син та батько проживали на території одного домоволодіння. Земельна ділянка, яка їм належала була огороджена стаціонарно встановленим парканом, який виступав межовим знаком при приватизації їх ділянок. Суміжником з одного боку їх господарства були відповідачка [PERSON] та [PERSON] . В лютому 2021 року позивач та його батько, виявивши відсутність даних про право власності на належні їм земельні ділянки на публічній кадастровій карті України, мали намір здійснити реєстрацію свого речового права у Єдиному Державному реєстрі. Проте, видані їм Державні акти були виготовлені за старим зразком і не містили кадастрового номеру ділянки, тому вимушені були звернутися до приватного підприємця [PERSON] із питанням розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і формування електронних даних для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку. Під час виготовлення документації підприємець [PERSON] повідомив, що ним встановлено наявність накладання сусідніх земельних ділянок відповідачки [PERSON] та [PERSON] на належні йому та батькові ділянки. Зокрема ділянка [PERSON] згідно виданого їй у 2006 році Державного акту накладалась на його ділянку та ділянку його батька, а земельна ділянка [PERSON] лише на ділянку батька. Очевидним було те, що при виготовленні документації на відведення їх земельних ділянок було допущено технічні помилки, оскільки краї ділянок [PERSON] та [PERSON] опинились за межею огорожі їх з батьком господарства, яка була встановлена декілька десятків років до того і не могла бути зміщеною. При цьому звернув увагу на те, що виготовляючи технічну документацію [PERSON] з ним як межівником її не погоджувала, а межа з ділянкою батька була встановлена по наявній огорожі, що засвідчено актом узгоджувальної комісії Богородчанської селищної ради. З метою врегулювання спірного питання вони в березні 2021 року звернулись до [PERSON] та [PERSON] з пропозицією приведення технічної документації у відповідність до існуючих меж і [PERSON] з цим погодилась. Натомість відповідачка [PERSON] їх заяви проігнорувала. Спору про фактичне порушення права на користування земельними ділянками між позивачем та відповідачкою немає, оскільки відповідачка не вчиняє фізичних дій по захопленню земельних ділянок, які належать йому та належали за життя покійному на даний час батькові [PERSON] . Однак невідповідність у правовстановлюючих документах даних про фактичну межу між їх ділянками, яка підтверджена висновком судової земельно-технічної експертизи, порушує право [PERSON] , оскільки він не може завершити процедуру реєстрації права власності на належну йому ділянку. Крім того, має перешкоди у можливості оформити спадкові права після смерті батька. Просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги заперечив. Вказав, що визнання недійсним державного акту на землю порушить право його довірительки. Зміщення меж призведе до зменшення розміру її земельної ділянки. Також зазначив, що з часу отримання відповідачкою державного акту на право власності на землю, а це відбулось 20 жовтня 2006 року пройшло 18 років, відтак минув строк позовної давності за вимогами, які ставить позивач. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності. Заслухавши сторін, свідка, судового експерта, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 07 березня 2003 року серії Р1 № 188094 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2950 га на [ADDRESS] . Власником суміжної земельної ділянки площею 0,0759 га, кадастровий номер 2620455100:01:001:0489, є [PERSON] , про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866387. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 квітня 2023 року № 011/04-23 експертом при винесенні в натуру на місці зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] встановлено накладання земельної ділянки площею 0,0759 га, яка належить [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 86638 на суміжну земельну ділянку площею 0,2950 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 07 березня 2003 року серії Р1 №188094 [PERSON] (право власності на земельну ділянку [PERSON] виникло раніше). Площа накладення складає 0,0106 га. Також встановлено накладення земельної ділянки [PERSON] на ділянку, що належала за життя [PERSON] . В судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив обґрунтованість зроблених висновків та роз`яснив, що за допомогою геодезичних приладів у спосіб топографо-геодезичної зйомки приладами глобальної супутникової радіонавігаційної системи координат GPS визначив точки прив`язки до місцевості земельної ділянки [PERSON] та координати поворотних точок, дирекційних чи внутрішніх кутів, що дало змогу точно відтворити конфігурацію земельних ділянок. Відправною точкою для визначення меж земельної ділянки [PERSON] був наявний межовий знак існуюча огорожа господарства. Допитаний в судовому засіданні як свідок підприємець [PERSON] суду пояснив, що на замовлення фізичних та юридичних осіб здійснює діяльність по виготовленню технічної документації із землеустрою. В 2021 році на замовлення Стрільця, у якого були Державні акти на право власності на земельну ділянку старого зразка, тобто без присвоєння кадастрового номеру, мав виготовити технічну документацію. При виїзді на місце із відповідними технічними засобами встановив, що сусідні земельні ділянки, яким уже присвоєно кадастрові номери, накладаються на ділянку [PERSON] та [PERSON] . Про виявлені обставини повідомив замовника і припинив подальшу роботу. На його думку, причиною виявленого накладання земельних ділянок була неточність прив`язки межових точок до місцевості через недосконалість існуючих на той час приладів та недотримання виконавцем методики, яка зобов`язувала проводити обміри відштовхуючись від тріангуляційних точок, які часто були віддалені, що призводило до похибок. Крім того, суд звернув увагу на те, що частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, що виконувалось на замовлення Панченко ПП «Земля» в особі [PERSON] , був кадастровий план земельної ділянки 2620455100:01:001:0489 площею 0,0759 га у якому допущено очевидні помилки. Зокрема в описі меж ділянки зазначено, що від точки Г до точки А ділянка нібито межує із землями селищної ради, в той час, як в дійсності в 2003 році (07.03.2003р.) на суміжну ділянку було видано Державний акт [PERSON] серії Р1 №188094 і дана межа мала узгоджуватись із ним, як межівником. Також суд встановив, що рішенням Богородчанської селищної ради від 16.03.2006 року було затверджено акт узгоджувальної комісії по встановленню меж земельних ділянок для ведення селянського господарства між [PERSON] та [PERSON] відповідно до цього акту, комісією з виходом на місце встановлено, що ділянка [PERSON] на кадастровому плані від точки А до Б межує зі присадибною ділянкою [PERSON] , яка огороджена, і межа плану земельної ділянки визначена від наявної огорожі. Претензій [PERSON] до загородженої частини ділянки немає. Таким чином, відправною точкою (існуючим межовим знаком) при оформленні права власності [PERSON] на земельну ділянку була наявна огорожа господарства Стрільця. Причиною винесення точок координат земельної ділянки [PERSON] за огорожу Стірльця, на думку суду, могла бути лише технічна помилка. В ході судового розгляду суд також звернув увагу на те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0759 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] видано 20.10.2006 року на підставі рішення Богородчанської селищної ради від 23.12.2005 року №22 був оформлений з порушенням чинного станом на 2006 рік Земельного кодексу України. Зокрема, статтею 116 ЗК було передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. ( Частина перша статті 116 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3235-IV ( 3235-15 ) від 20.12.2005 ) 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 5. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами був визначений ст.118 ЗК за змістом якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що визначений законом порядок при оформленні оскарженого Державного акту, що виданий на ім`я [PERSON] не був дотриманий. Так, у Державному акті на земельну ділянку площею 0,0759 га зазначено, що він виданий на підставі рішення Богородчанської селищної ради від 23.12.2005 року. Представлений суду архівний примірник рішення Богородчанської селищної ради від 23.12.2005 року свідчить про те, що на підставі заяви [PERSON] селищною радою приймалось рішення про передачу їй у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,26 га, а саме для обслуговування житлового будинку площею 0,14 га по [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га по вул.Надрічна. Про ділянку площею 0,0759 га у даному рішенні не йшлось. Представником відповідача суду повідомлено, що технічна документація, що стала підставою для оформлення державного акту у [PERSON] не збереглась, відтак не могла бути представлена суду. Судячи із розбіжностей у площі земельної ділянки, яка вказана у рішенні селищної ради та Державному акті, суд прийшов до висновку, що технічні матеріали та документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, в порядку визначеному ст.118 ЗК України на затвердження сесії не подавались. Частиною 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, серед іншого, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до часини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а " пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а " пункту 2частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки зміна існуючих твердих меж між земельними ділянками не відбулася, зібрані та перевірені в судовому засіданні докази свідчать про накладання земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивача, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову шляхом визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866387, виданий [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0759 га, скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, та припинення речових прав на вказане нерухоме майно. Підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення Богородчанської селищної ради від 23.12.2005 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність [PERSON] немає, оскільки в такій редакції це рішення не приймалось, а право на приватизацію [PERSON] земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні ніхто не оспорює. Суд вважає безпідставною заяву представників відповідачів про застосування строку позовної давності. З огляду на це суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.256, 257 ЦК України). Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає обґрунтованою позицію сторони позивача про те, що про порушення свого право [PERSON] дізнався тільки в лютому 2021 року, оскільки таке підтверджується довідкою ФОП [PERSON] про звернення з заявою про виготовлення проекту землеустрою. Перебіг позовної давності відповідно о змісту ст.264 ЦК України переривався внаслідок звернення [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] , з цього ж приводу у вересні 2021 року. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови у позову за пропуском строку позовної давності. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації земельної ділянки та відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним рішення Богородчанської селищної ради сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідачки [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер адвоката, розрахунок вартості судових витрат та квитанцію про сплату витрат на правову допомогу. Понесені витрат у розмірі 1200 грн. суд оцінює як обґрунтовані. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат також відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів. Суду подано рахунок №041 від 30.08.2022 року на суму 10130 грн. та квитанцію про його сплату, відповідно до яких [PERSON] було сплачено витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи, яка проведена на підставі ухвали Богородчанського районного суду від 03.08.2022 року. З цього приводу суд звертає увагу на те, що вказана експертиза, була проведена у рамках іншого судового провадження. Попри те, що висновки експертизи використані судом як доказ у цій справі, понесені витрати на її проведення були пов`язані з іншим провадженням, суд в межах іншого провадження вирішував питання про судові витрати, а тому у стягненні цих коштів слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial