Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина. В обґрунтування позову вказав, що він з 06.12.1996 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.03.2014 у справі №211/641/14-ц. Від шлюбу мають двох повнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу залишилися мешкати зі батьком - позивачем у справі. Відповідач, ще до розірвання шлюбу, а саме у січні 2013 року, залишила його та дітей і переїхала мешкати на територію російської федерації, де мешкає по теперішній час. З січня 2013 року відповідач викреслила дітей зі свого життя і не спілкується з ними, жодні стосунки з ними не підтримує. За минулі 10 років, після того як розпалася сім`я і відповідач пішла, остання жодного разу не відвідала їхнього сина [PERSON] , [INFO] , жодного разу не привітала дитину з днем народження та іншими святами, жодного разу не зустрілася і не побачилася з дитиною, не приїхала у гості. Відповідач не цікавиться потребами своєї дитини і не бажає забезпечувати розвиток дитини, виховання та дозвілля, ігноруючи потреби дитини. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2014 у справі №211/5178/14-ц відповідач визнана особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . Згідно довідки Відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 18.12.2023 №45-1/2-9407, встановити місцезнаходження відповідача [PERSON] не вдалося. Вдалося з`ясувати, що у травні місяці 2014 року відповідач переткнула державний кордон у напрямку «виїзд» до «рф», зворотного перетину кордону немає. З огляду на викладене вище позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 19.01.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, посилаючись на обставини, вказані у позові, просили його задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явилась, своєчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не надала. Представник виконкому Довгинцівської районної в місті ради Маркова С.А. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника виконкому, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого 25 січня 2011 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №77 від 25 січня 2011 року, батьками малолітнього є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] з 06.12.1996 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.03.2014 у справі №211/641/14-ц (а.с. 9, 10). Від шлюбу мають двох повнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2014 у справі №211/5178/14-ц відповідач визнана особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки Відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 18.12.2023 №45-1/2-9407, встановити місцезнаходження [PERSON] не вдалося. При перевірці за обліками ІП «АРКАН» ДПС України встановлено, що [PERSON] у травні місяці 2014 року відповідач переткнула державний кордон у напрямку «виїзд» до «рф», зворотного перетину кордону немає (а.с. 12). Згідно висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 17.04.2024 №235 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , виконком вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 40, 41). Відповідно до пояснення, відібраного начальником служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради Займуковою І.А., у малолітнього [PERSON] , [INFO] , Єгор не заперечує проти позбавлення його матері [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно нього, з матір`ю не бачився з 2014 року (а.с. 50). Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд враховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. На підставі викладеного, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, що судом підтверджена доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про доцільність щомісячного стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 22 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» та, оскільки предметом судового розгляду було дві позовні вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, враховуючи, що позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved