Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача 16 560, 00 грн, в обґрунтування якого зазначила, що 22 грудня 2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. вчинив виконавчий напис № 23136 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 0682-6190 від 24 квітня 2021 року у сумі 15 930, 00 грн. Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 757/30464/23-ц заочним рішенням від 08 листопада 2023 року визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. На підставі виконавчого напису з позивача на користь відповідача було стягнуто 18 008, 00 грн у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Представник відповідача у відзиві не визнав позов, заперечував проти його задоволення, вказуючи, що позивач у позовній заяві визнала укладення з відповідачем кредитного договору і отримання кредитних коштів. Позивач просить стягнути суму у розмірі 18 008, 00 грн, проте, відповідно до розрахунку заборгованості та відповіді від приватного виконавця Шаркова О. О. на рахунок відповідача за виконавчим провадженням № [NUMBER] надійшли у загальному розмірі 15 930, 00 грн. Також відповідно до відповіді приватного виконавця Шаркова О. О. у межах ВП № [NUMBER] з боржника стягнуто: 1 593, 00 грн основної винагороди виконавця, 485, 00 грн та 2, 12 грн - розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, що були зараховані на рахунок призваного виконавця, а не ТОВ «Укр кредит фінанс», а тому Товариство може відповідати лише у межах суми 15 930, 00 грн, які надійшли на його рахунок. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 29 травня 2024 року вказана позовна заява, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 30 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 04 червня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін у судове засідання. 18 червня 2024 року через Електронний суд представник відповідача подав до суду відзив на позов та зустрічну позовну заяву. 15 серпня 2024 року ухвалою суду у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 24 квітня 2021 року [PERSON] і ТОВ «Укр кредит фінанс» уклали кредитний договір № 0682-6190, за яким кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти (кредит) в кредит у сумі 9 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, строком 70 календарних днів (10 тижнів), який мав бути повернений, згідно з графіком платежів, до 02 липня 2021 року. 22 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. вчинено виконавчий напис № 23136 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» заборгованості в сумі 15 930, 00 грн. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков О. О. склав постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису №23136, що вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 15 930, 00 грн. Відповідно до довідки № 20 від 19 лютого 2024 року виданою за виконавчим документом № [NUMBER] приватному виконавцеві Шаркову О. О., за період з червня 2023 року по жовтень 2023 року здійснено щодо [PERSON] відрахування та виплати на загальну суму 18 008, 00 грн. 08 листопада 2023 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 757/30464/23-ц визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. та зареєстрований у реєстрі за № 23136, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» грошових коштів. Рішення суду набрало законної сили 09 грудня 2023 року. 13 жовтня 2023 року приватний виконавець видав постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі, згідно з виконавчим документом. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» був виконавчий напис № 23136 від 22 грудня 2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для стягнення з [PERSON] суми 18 008, 00 грн, стягнутих з неї у межах виконавчого провадження № [NUMBER], незалежно від того, яка частка з цієї суми є витратами виконавця і яка перерахована ТОВ «Укр Кредит Фінанс». У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що позов про стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 18 008, 00 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн за подання позовної заяви до суду, а також були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн, і позов суд задовольняє, з відповідача підлягає стягненню вказані суми на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved