Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

28 червня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, вилучення запису з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С. з метою здійснення відчуження належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, однак йому було відмовлено на підставі виявлення в Державному реєстрі речових прав запису про арешт нерухомого майна (все нерухоме майно). Даний арешт було накладено державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) Білик К.І. на підставі виконавчого провадження ВП 34614010. Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у провадженні відповідача у період з 10.09.2012 року по 20.12.2012 року перебувало ВП з примусового виконання судового наказу №2-н/1522/2650/11, виданого 27.07.2012 року Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» грошових коштів у розмірі 4467,06 грн, за яким державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 13086228 від 08.10.2012 року. Державним виконавцем в порушення вимог ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі було зазначено тільки прізвище, власне ім`я та по батькові боржника, без вказання іншої відомої йому інформації, яка може ідентифікувати боржника чи може сприяти примусовому виконанню. 20.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до керівника відповідача. У відповідь від відповідача надійшов лист №179719 від 07.12.2023 року про неможливість задоволення даного питання через те, що виконавчий документ 20.12.2012 року було повернуто стягувачу, а саме виконавче провадження було знищено по закінченню строку зберігання, що становить три роки згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5. Отримавши таку відповідь, позивач 21.12.2023 року звернувся на за допомогою на урядову гарячу лінію (реєстраційний номер звернення №ГА-16603326) на яке отримав відповідь від 16.01.2024 року №3472/03.2-06 від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Суть відповіді полягала в тому, що оскільки заявник не є стороною виконавчого провадження йому слід звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки відповідно до частини першої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд зняти із всього майна, що був незаконно накладений в межах виконавчого провадження №34614010 від 10.09.2012 року або внести додаткові відомості про справжнього боржника для належної ідентифікації, також вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (арешт нерухомого майна), зареєстрований 08.10.2012 року за №13086228, внесений в межах виконавчого провадження №34614010 від 10.09.2012 року або внести додаткові відомості про справжнього боржника для належної ідентифікації. Ухвалою судді від 03 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12 серпня 2024 року. В судове засідання 12 серпня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Учасникам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. 08.08.2024 року від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначено, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно довідки про доставку електронного листа судова повістка про призначення судового розгляду на 12.08.2024 року відповідачу на його електронну адресу доставлена 15.07.2024 року. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Судовий розгляд перенесено на 04.09.2024 року. В судове засідання, призначене на 04 вересня 2024 року сторони на з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Учасникам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. 21.08.2024 року від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначено, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно довідки про доставку електронного листа судова повістка про призначення судового розгляду на 04.09.2024 року відповідачу на його електронну адресу доставлена 12.08.2024 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №358867961 від 18.12.2023 року щодо фізичної особи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , існує обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13086228, зареєстровано: 08.10.2012 року за №13086228 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017, Одеська область, м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52-12, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 34614010, 10.09.2012 року, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Старший державний виконавець Білий К.І. Об`єктом обтяження є невизначене майно, усе нерухоме майно. Власник [PERSON] . Обтяжувач Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Код: 35048685, 65026, Одеська область, м. Одеса, Польський узвіз, 6. Заявник Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Код: 35048685, 65026, Одеська область, м. Одеса, Польський узвіз, 6. Позивач 13 жовтня 2023 року звернувся до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі з заявою про повідомлення письмово йому чи приватному нотаріусу Попович Л.С. додаткових відомостей про особу, на яку був накладений виконавчою службою арешт (дату народження та/або ідентифікаційний код) для встановлення особи.. Судом, встановлено, що згідно листа начальника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєа О.О. №179719 від 07.12.2023 року, яким надано відповідь на запит позивача відносно арешту майна у виконавчому провадженні 34614010, повідомлено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження «Спецрозділ» на виконанні відділу перебувало виконавче провадження 34614010 про стягнення коштів з [PERSON] , яке обліковується в Системі, як завершене 20.12.2012 року та виконавчий документ повернуто стягувану з правом повторного пред`явлення. Також повідомлено, що згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, а саме: Розділу 9 пункту 9.9 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. У зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання виконавче провадження 34614010 знищено. З огляду на вищевказане, у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження неможливо повідомити додаткові відомості про особу, на майно якої був накладений арешт. Згідно листа №3472/03.2-06 від 16.01.2024 року начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Ігоря Бондарева у відповідь на звернення №ГА-16603326 від 21.12.2023 року повідомлено, що відповідно до наявної в Системі інформації, в рамках зазначеного виконавчого провадження, накладено арешт на майно [PERSON] , однак, відомості, які ідентифікують боржника, а саме: дата його народження та РНОКПП у Системі відсутні. Надати більш детальну інформацію щодо зазначеного виконавчого провадження унеможливлено, у зв`язку зі знищенням його матеріалів за спливом встановленого трирічного строку зберігання. До того ж зазначено, що заявник не є стороною за виконавчим провадженням та ним не надано документи, які б підтвердили право на представництво інтересів сторін. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Законом України\~«Про виконавче\~провадження» не\~врегульовано правовідносини\~щодо припинення\~заходів примусового\~виконання виконавчого\~документа у\~зв`язку\~з його\~добровільним виконанням\~після повернення\~виконавчого документа\~стягувачу. Однак, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно боржника, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі зазначеного суд вважає, що відмова ДВС у розгляді питання щодо скасування арешту майна заявника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з зазначеного майна, що повністю узгоджується з позицією Верховного суду у справі 2/0301/806/11 щодо зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] у судовому порядку. Позивач може звернутися до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), який було накладено в межах виконавчого провадження №34614010 від 10.09.2012 року, Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Старший державний виконавець Білий К.І. У разі відмови звернутися до суду з позовом про захист порушеного права шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника. На підставі вище наведеного та

Outcome: dismissed