Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Зборівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства. Обґрунтовуючи вимоги тим, що у період з 2007 по 2021 років позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою і проживали однією сім`єю. У цивільному шлюбі народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . Під час реєстрації народження дітей запис про батька зроблений зі слів матері - [PERSON] . Відповідачка зареєструвала доньку та сина у відділі ДРАЦС на своє прізвище « [PERSON] », по батькові вказала доньку [PERSON] - « [PERSON] », сина [PERSON] - « [PERSON] ». Тобто, відповідачка записала дітей по батькові на ім`я позивача, що також є доказом того, що позивач - [PERSON] являється біологічним батьком дітей, діти називають його батьком, між ними існують теплі родинні, довірчі відносини. Однак, сторони не досягли згоди щодо написання спільної заяви в органах ДРАЦС щодо визнання позивача батьком дітей, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. На сьогоднішній позивач несе військову службу по захисту держави і перебуває у зоні бойових дій, а тому встановлення батьківства потрібно для отримання дітьми державних соціальних пільг. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримують за обставин, викладених у позовній заяві, просять позовні вимоги задоволити, при неявці відповідача не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Третя особа - Зборівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за відсутності його представника. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача, його представника та представника третьої особи. Відповідач, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не подала. Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із відсутністю сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, заслухавши думку учасників процесу, свідків, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним кодексом України. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] , [INFO] , місце народження зазначено с.Кобзарівка, Зборівський район, Тернопільська область, у графі «мати» вказано [PERSON] , у графі «батько» - [PERSON] . Зазначений акт складений 17 квітня 2007 року виконавчим комітетом Кобзарівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, актовий запис №2. (а. с. 7, 8) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] , [INFO] , місце народження зазначено с.Кобзарівка, Зборівський район, Тернопільська область, у графі «мати» вказано [PERSON] , у графі «батько» - [PERSON] . Зазначений акт складений 17 квітня 2007 року виконавчим комітетом Кобзарівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, актовий запис №2. (а. с. 11, 12) В довідці №11/08 від 15 лютого 2024 року зазначено про те, що [PERSON] проживав з 2007 року по 2021 рік за адресою по [ADDRESS] без реєстрації разом із [PERSON] та виховували двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 15) Позивач [PERSON] вважає себе біологічним батьком - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як з 2007 по 2021 роки перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою і проживали однією сім`єю. На даний час спілкується із дітьми, як батько та утримує їх. Зазначене також підтверджується показами свідків [PERSON] , яка є хресною мамою дитини [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON] , допитаної за участю спеціаліста [PERSON] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Згідно вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved