Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

28.06.2024 позивач - ТОВ «ФК «Кредит капітал» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21.02.2022 між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №04511-02/2022, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом. Заборгованість відповідача за кредитом становить 10000 грн, за відсотками 900 грн. 29.12.2022 ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Кредит капітал» уклали договір факторингу №АК-3, позивач набув право вимоги до відповідача. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 10900 грн, сплачену суму судового збору - 2422,40 грн. 28.06.2024 протоколом автоматизованого розподілу зазначену справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом, 08.07.2024, направлено запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова, з відповіді від 01.07.2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . 02.07.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 21.02.2022 між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №04511-02/2022. За цим договором товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 1.2 договору тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту - на власні потреби, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.03.2022, дата надання кредиту 21.02.2022. Згідно з п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту - за користування кредитом клієнт сплачує товариству 36,5% річних від суми кредиту у розрахунку 0,10% на добу. Сторонами погоджено, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.12 договору). Окрім того, сторонами погодженого графік платежів, шляхом підписання додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №04511-02/2022. З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.05.2024 №3466_240522124217 вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ та отримало ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Аванс кредит» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022. відповідно до зазначеного договору успішно було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 21.02.2022 на суму 10 000 грн, картка [NUMBER] , номер транзакції в системі іРаy.ua 139276148. З довідки про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] ідентифікована ТОВ «Аванс кредит», одноразовий ідентифікатор 0163, номер телефону [NUMBER]. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом підписання договору про надання фінансового кредиту, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, і в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 29.12.2022 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Кредит - капітал» укладено договір факторингу №АК-3, відповідно до якого фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитним договором. 29.12.2022 ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Кредит - капітал» підписано акт приймання - передачі письмового електронного реєстру боржників від 29.12.2022 до договору факторингу, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 29.12.2022, складений у письмовій формі, згідно із додатком №1 до договору та електронній формі, згідно з додатком 1-1 до договору. Кількість відступлених прав грошової вимоги 2501. Витягом з реєстру боржників до договору факторингу підтверджується, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №04511-02/2022. Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «Кредит капітал» перерахувало 325 406,20 грн за договором факторингу №АК-3 від 29.12.2022. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №04511-02/2022. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] була повідомлена про зміну кредитора, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] перед позивачем має заборгованість у розмірі 10900 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 10 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 900 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Отже, кредитний договір між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] був укладений у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,Закону України «Про електронну комерцію»,Закону України «Про захист прав споживачів`та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6,207,627-628, ч. 2 ст.639 ЦК України. Вирішуючи питання про стягнення відсотків за вказаними договорами, суд приходить до такого. Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Як вбачається з умов договору №04511-02/2022 про надання фіннсового кредиту від 21.02.2022 сторонами було погоджено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 36,5% річних від суми кредиту у розрахунку 0,10% на добу. П. 4.3 договору передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та\\або у додатках до договору, проценти передбачені п.2.4 продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Отже, виходячи з вказаних умов договору відсотки за користування кредитом за період з 21.02.2022 по 22.03.2022 (строк надання кредиту) повинні бути нараховані за ставкою 0,10% на добу, як передбачено п. 1.3 договору, а у подальшому, у зв`язку з порушенням виконання умов договору проценти повинні бути нараховані за ставкою 3,2% на добу, але не більше ніж 90 календарних днів, тобто з 23.03.2022 по 20.06.2022. За таких обставин, відсотки за користування кредитом за період з 21.02.2022 по 22.03.2022 становлять 03 грн (10 000 *0,10%/100*30). Відсотки за користування кредитом за період з 23.03.2022 по 20.06.2022 становлять 288 грн (10000*3,2%/100*90). Загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача становить 291 грн. У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, позовні вимоги задоволено частково на 94,4%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 2286,70 грн (2422,40 грн*94,4). На підставі викладеного,

Outcome: partial