Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою звернувся позивач [PERSON] , в якій просить суд: усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати но сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на майно, яка складається з частки квартири [ADDRESS] . Позивач як син [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги. Також спадкоємцем першої черги є рідний брат позивача - [PERSON] , [INFO] . 29.04.2016 Шостою харківською міською державного нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №251/2016 на підставі заяви, поданої [PERSON] про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Оскільки на день смерті позивач був зареєстрований з матір?ю за однією адресою, то позивач фактично прийняв спадщину. На думку позивача, відповідач не повинен претендувати на майно померлої матері, оскільки він забезпечений власним житлом. Позивач, відповідач та їх мати жили у будинку по [ADDRESS] , який було визнано аварійним та підлягав знесенню у 1986 році. Мати сторін у справі розміняла квартиру та зробила розподіл майна. Відповідач отримав окрему однокімнатну квартиру, а позивач з матір?ю отримали двокімнатну квартиру. Таким чином, відповідач мешкав окремо, а позивач разом з матір?ю в одній квартирі. Між тим, у 2000 році позивач разом з матір?ю продали квартиру та купили нову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач та його мати оформили на неї та позивача у рівних частках по кожному. В теперішній час частки у вказаній квартирі складає спадкову масу. Позивач зазначив, що відповідач самоусунувся від синівських обов?язків, позивач самостійно піклувався про матір, доглядав її та витрачав особисті кошті на лікування, а надалі і на поховання матері, також позивач сплачував комунальні послуги та утримував квартиру, що є спадковим майном, у належному стані. У зв`язку з вищевикладеним, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 07.02.2022 прийнято справу до провадження, розгляд справи постановлено проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 30.04.2024 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, неодноразово подавав до суду заяви про неможливість прибути у судове засідання, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою з 22.04.2022 та фактично проживає у м. Радивилів Рівненської області, зазначив що він підтримував спілкування зі своєю матір`ю, допомагав їй. Після смерті матері відповідач не спілкувався з братом та не проживав у квартирі, яка в частці з іншим братом успадкована ним після смерті матері, гроші за частку в квартирі від брата не вимагав. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа - представник Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори не з`явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно з наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 06.10.1965, батьком останнього є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.26). [PERSON] померла [INFO] у м. Харкові, про що складено відповідний актовий запис про смерть за №4447, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.03.2016 (а.с.27). Після її смерті відкрилася спадщина на належну частку в квартирі [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу АВО №156397 від 09.12.2000 (а.с.31). Заповіт спадкодавцем за життя складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом є її сини - [PERSON] та [PERSON] . Причиною смерті [PERSON] стала атеросклеротична хвороба серця, про що свідчить довідка про причину смерті №77 від 19.03.2016 (а.с.33). Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №251/2016 від 29.04.2016, що підтверджуєтсья витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43749087 від 29.04.2016 (а.с. 32). Між позивачем [PERSON] як замовником та КП «Ритуал» в особі представника Рейн С.М. укладений договір-замовлення №1276/С-2 від 19.03.2016 на організацію та проведення поховання (а.с.50). Також, позивачем надані квитанції на оплату від імені [PERSON] комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за 2018 рік (а.с. 20-25). Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори від 28.10.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на цілу належну спадкодавцю частку майна (1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с.14-15). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з частиною 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7передбачено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Такі правові висновки викладено Верховним Судом у своїх постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц. Положеннями ч.1 - ч.3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними, згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Так, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, який нібито здійснював позивач, у тому числі з боку відповідача, що є процесуальним обов`язком позивача. Окрім цього, позивачем не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення його від надання допомоги померлій [PERSON] . Таким чином, позивачем, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, належних доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, не надано, що є підставою відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed