Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Куріловича С.О. звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і житловий будинок в порядку спадкування за законом. На обґрунтування поданого позову зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне померлому майно у виді земельної ділянки (кадастровий номер 7125481500:00:002:0791) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,65 га, яка розташована на території Головківської сільської ради Чигиринського району, що належала померлому на підставі державного акту від 28.03.2007. Також до спадкової маси увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно належало померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.03.1992. За життя [PERSON] заповіту не складав, тому спадкування належного йому майна відбувається за законом. Позивач є сином спадкодавця, отже він входить до кола спадкоємців першої черги за законом. Крім нього спадкоємцями першої черги за законом є дочка спадкодавця - відповідач по справі [PERSON] , яка станом на дату смерті спадкодавця була зареєстрована з ним в одному домоволодінні. Ще одним спадкоємцем першої черги за законом, який був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, є син померлого [PERSON] , проте він від прийняття спадщини після смерті батька відмовився. Відповідачка із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Спадщину позивач прийняв у встановленому законом порядку, оскільки в шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини до контори приватного нотаріуса Черкаського РНО Кашицької О.Г., на підставі якої нотаріусом була заведена спадкова справа № 61/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67471910. [PERSON] в грудні 2022 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що є ще один спадкоємець - [PERSON] , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована в одному домоволодінні зі спадкодавцем станом на дату його смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Медведівської сільської ради № 590 від 16.11.2021. Оскільки відповідачка жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини за законом після смерті батька не вчинила, відмова нотаріуса у видачі позивачеві свідоцтв про право на спадщину за законом порушує його права, вирішити вказаний спір позасудовим шляхом неможливо, тому просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і житловий будинок, що належали [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.07.2024 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. За клопотанням представника позивача судом витребувана копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувані докази надані суду у визначений ухвалою строк та долучені до матеріалів цивільної справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Курілович С.О. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Додатково зазначив, що сам лише факт реєстрації відповідачки за місцем відкриття спадщини не є достатньою правовою підставою для спадкування. У свою чергу [PERSON] більше десяти років за місцем реєстрації не проживає, інших юридично-значимих дій, спрямованих на прийняття спадщини за законом після смерті батька, вона не вчиняла. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо підтвердили суду, що позивач та відповідачка є племінниками свідкам. [PERSON] майже відразу після закінчення навчання у школі вийшла заміж за [PERSON] та переїхала проживати до нього у с. Медведівка. Згодом через декілька років вони шлюб розірвали і вона в 2013 році виїхала на заробітки до росії. Після початку вторгнення на територію України в 2014 році вона майже не спілкувалась із рідними. Пізніше за наявною у свідків інформацією вона вийшла заміж, народила дитину. За весь цей час до дому вона жодного разу не приїжджала та не має такого наміру, зараз майже не спілкується із рідними, які проживають в Україні, оскільки потрапила під вплив російської пропаганди. Відповідачка по справі [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини виникли з питань спадкування, відповідно до їх правового регулювання застосовуються норми Книги Шостої Цивільного кодексу України «Спадкове право». Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , на підтвердження чого надано свідоцтво про смерть від 02.11.2021, актовий запис № 61. Після його смерті на території Головківської сільської ради Чигиринського району відкрилась спадщина, до складу якої увійшло належне померлому майно, а саме земельна ділянка загальною площею 1,65 га, (кадастровий номер 7125481500:01:002:0791), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку набуто [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 074375 від 28.03.2007, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010779800897. Також на день смерті померлий був власником житлового будинку, право власності на яке набуто ним на підставі договору купівлі-продажу будинку від 27.03.1992, посвідченого нотаріально виконавчим комітетом Головківської сільської ради народних депутатів Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 43. Факт набуття померлим права власності на житловий будинок із надвірними господарськими (побутовими) спорудами підтверджено також довідкою виконавчого комітету Медведівської сільської ради №215 від 27.02.2024, відповідно до якої договір купівлі-продажу житлового будинку між головою правління колгоспу «Іскра» Марченко В.М. та жителем села Головківка [PERSON] , посвідчений 27.03.1992 виконавчим комітетом Головківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №43.Наразі домоволодіння має адресу: [ADDRESS] , та належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З наданого суду свідоцтва про народження від 28.12.2023, виданого Відділом Бурабайського району по РАЦС філії НАО «ДК «Уряд для громадян» по Акмолинській області Республіки Казахстан, актовий запис № 33, вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що у свою чергу підтверджує правомірність та обґрунтованість віднесення позивача до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач по справі, як спадкоємець першої черги за законом, у визначений чинним законодавством шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи. Натомість у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом нотаріусом йому було відмовлено, оскільки на момент відкриття спадщини і станом на момент звернення до суду за місцем відкриття спадщини значиться зареєстрованою донька померлого [PERSON] , яка також є спадкоємцем майна померлого першої черги за законом, відповідно, на думку нотаріуса, успадкувала частку у спадщині. Із такими висновками нотаріуса суд не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, що обґрунтовується наступним. Здійснення права на спадкування регламентовано нормами Глави 87 Цивільного кодексу України, відповідно до яких законодавцем визначені два шляхи прийняття спадщини, зокрема Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), або шляхом подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З досліджених під час розгляду справи доказів судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] за місцем відкриття спадщини на момент її відкриття та протягом шести місяців після цього не проживала. Підтвердженням таких висновків серед іншого є також відомості Чигиринського сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про документування [PERSON] паспортними документами громадянина України, у тому числі для виїзду за кордон, які виходячи із наявних законодавчих вимог підлягали оновленню у 2015 році та у 2023 році. Відповідно наведені докази у сукупності із актом обстеження умов проживання та показаннями допитаних судом свідками дають суду підстави для висновку, що відповідачка протягом тривалого періоду часу перебуває поза межами країни та жодних дій, для прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , не вчиняла. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведених у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 28 квітня 2021 року, справа №204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), під час розгляду яких суд виснував, що частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Реєстрація місце проживання відповідача за місцем проживання спадкодавця, не є свідченням прийняття спадщини, оскільки відповідач фактично не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Згідно до частини 1 статті 1271 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Ураховуючи наведене та встановлений під час розгляду справи судом факт, що відповідачка фактично не проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем та протягом встановленого законодавством строку заяву про прийняття спадщини не подавала, вона вважається такою, що не прийняла спадщину. За таких обставин аналіз наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку дає підстави суду для висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки лише він вчинив необхідний комплекс юридично-значимих дій, спрямованих на прийняття спадщини, натомість через наявність зареєстрованого місця проживання відповідачки позивач [PERSON] позбавлений права на оформлення своїх спадкових прав у повному обсязі. Таке невизнане право позивача за встановлених судом обставин підлягає судовому захисту, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Натомість у позовній заяві позивач не заявляв вимог про відшкодовування судових витрат та просив їх залишити за ним, у зв`язку із чим у суду відсутня необхідність розглядати питання про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved