Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

26 жовтня 2023 року позивач через свого представника - адвоката Власенко Л.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, посилаючись на таке. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ст. 135 СК України за заявою матері. Позивач стверджує, що він є біологічним батьком дитини. З часу народження сина проживав з ним та матір`ю однією сім`єю в [ADDRESS] . З 2015 року відповідач залишила сина з позивачем і до теперішнього часу не з`являється. За звернення позивача до органів РАЦС про внесення змін до актового запису про народження дитини у відомості про батька, йому було відмовлено, оскільки необхідна присутність матері дитини та її письмова згода. На цей час позивач не має іншої можливості визнати за собою батьківство щодо дитини та внести зміни до актового запису про її народження, окрім як у судовому порядку. Враховуючи викладене, просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , народженого відповідачкою [PERSON] 25 жовтня 2014 року та внести зміни до актового запису № 506 від 07 листопада 2014 року, вказавши позивача батьком [PERSON] , [INFO] , та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення біологічного батьківства позивача; провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року підготовче провадження у справі поновлено, справу призначено у підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Н.Ніколаєва, належним чином повідомлена про розгляд справи, шляхом направлення повідомлення на електронну адресу юридичної особи, до судового засідання не з`явилася. До суду направлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Вимоги ст. ст. 13, 81, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів, зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] по 2015 рік, як чоловік і дружина. Від спільного проживання, [INFO] в них народився син [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] на підставі актового запису № 506 від 07 листопада 2014 року. З копії актового запису про народження № 506 від 07 листопада 2014 року, вбачається, що державна реєстрація народження здійснена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного Кодексу України, за вказівкою матері. Відомості про батька вказано " [PERSON] , громадянин України". Позивач визнає батьківство повністю та вважає себе рідним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . З індивідуальної картки вагітної та породілі № 47 [PERSON] та журналу пологів за 2014 рік, вбачається, що остання взята на облік 23 липня 2014 року, чоловіком породіллі вказаний [PERSON] , перебувала на стаціонарному лікуванні у родовому відділенні з 25 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2014 року. Згідно з довідкою Зорянського старостинського округу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 05 вересня 2023 року вих. №446, [PERSON] , [INFO] , постійно проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики за місцем навчання, [PERSON] , [INFO] , є учнем 3 класу Зорянського ліцею та характеризується виключно позитивно. Вихованням сина займається батько, оскільки матір дитини постійно відсутня і взагалі не цікавиться життям дитини. Як вбачається з довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області вих № 499 від 16 жовтня 2023 року, [PERSON] , 1977 року народження, на території Зорянського старостинського округу е зареєстрована та не проживає. Відповідно до довідки вказаної селищної ради від 06 жовтня 2023 року вих. №2257/03-08/2826 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , з 06 червня 2018 року, однак за вказаною адресою, зі слів батьків, не проживає близько 4-5 років, мешкає за кордоном. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст.ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Статтями 3,4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved