Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся із позовом до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна адміністрація про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Городоцької РДА №\~721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,\~0406 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №\~085780 виданого 29.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №\~1110, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 1,\~33 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату серії ЛВ №\~144993, виданого 22.04.1997 та зареєстровано в Книзі записів сертифікатів за №\~779 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивував тим, що після смерті [INFO] матері [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, що він фактично прийняв спадщину, так як проживав та був зареєстрований з матір`ю, однак звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, у видачі свідоцтва про право на на спадщину йому відмовлено, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті [PERSON] , в інший спосіб оформити спадщину він не може, просив позов задовольнити. Позивач та його представник до суду не з`явились, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при цьому покликалась наа підтримку позову та просила його задволбнити. Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позовну заяву в якому позов не заперечив, просив про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Львівська районної державної адміністрації Львівської області до суду не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи чи про заперечення позовних вимог не подали, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належно. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №\~587/2672/19 (провадження №\~61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №\~599/1833/15-ц (провадження №\~61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі №\~179/2279/17 (провадження №\~61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №\~551/1075/17 (провадження №\~61-15000св19). Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно положень абз.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається із Державного акту серії І-ЛВ №\~085780 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації від 02.12.2002 за №\~721 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за №\~1110 датою його видачі є 29.12.2002 (а.с. 14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Оскільки на час видачі Державного акта серії І-ЛВ\~№\~085780\~виданого на\~ім`я\~ [PERSON] \~29.12.2002\~на підставі\~розпорядження голови\~Городоцької районної\~державної адміністрації\~від 02.12.2002\~за №\~721 остання померла, тому такий Державний акт слід визнати недійсним, як і розпорядження на підставі якого він виданий. Між тим, із Витягу з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Керницька сільська рада) Львівської області убачається, що за [PERSON] значився зареєстрованим Сертифікат серії ЛВ №\~144993 від 22.04.1997 виданий на підставі розпорядження Городоцької районної державної адміністрації №\~589 від 22.07.1996 за яким їй належало право на земельну частку (пай) площею 1,\~33 умовних кадастрових гектари на території Керницької сільської ради (а.с. 15). Вказане свідчитть про те, що [PERSON] ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після її смерті не може слугувати до звуження прав її спадкоємців та відмовою до визнання за нею права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №\~587/2672/19 (провадження №\~61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Відтак належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1,\~33 умовних кадастрових гектари, входить в склад спадщини після її смерті. Отже, оскільки [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після її смерті, Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавця, спадщину прийняв, інших спадкоємців за законом немає, є підстави до визнання за позивачем права на земельну частку (паю) площею 1,33 умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: approved