Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

05.06.2024 року позивач звернувся до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON] надмірно виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року в розмірі 6400,29 грн. Зазначивши, що відповідачка з 2018 року перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому районі (далі - Управління), як отримувач тимчасової державної допомоги - дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 12.03.2020 року відповідачка в черговий раз звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. Рішенням Управління від 16.03.2020 року тимчасову допомогу відповідачці було призначено на період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 442,33 грн. на місяць. Згідно з розпорядженням на перерахунок допомоги в межах строку призначення від 18.06.2020 року, розмір виплати з 01.07.2020 року збільшено до 492,33 грн. на місяць. У подальшому, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Про деякі питання надання державної соціальної допомоги», на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом строк виплати тимчасової державно допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, було продовжено на період дії карантину та на один місяць після дати його відміни, і державна соціальна допомога виплачувалася за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Розпорядженнями від 22.09.2020 року, 04.11.2020 року, 15.12.2020 року, 18.02.2021 року, 05.05.2021 року, 19.05.2021 року, 18.06.2021 року, 03.08.2021 року, 03.09.2021 року відповідачці було продовжено строк виплати тимчасової допомоги на період дії карантину з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року в сумі 492,33 грн. на місяць. 09.09.2021 року відповідачка знову звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. 15.09.2021 року Управлінням було проведено розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідачки та проведено перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги. Рішенням Управління від 15.09.2021 року соціальну допомогу відповідачці не призначено, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до протоколу про індивідуальний перерахунок від 19.10.2021 року, виданого на ім`я відповідачки, розмір надміру виплаченої тимчасової допомоги за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року склав 6400 грн. 05.11.2021 року за вихідним №02-08/9071, 02.01.2023 року за вихідним №10-05/0003, 24.10.2023 року за вихідним №04.01-03/3959 відповідачці було скеровано повідомлення з пропозицією добровільно повернути надміру виплачені кошти. Однак повідомлення залишились без реагування, в добровільному порядку надмірно нараховані кошти відповідачкою не повернуті. Таким чином, оскільки вирішити спір з відповідачкою в досудовому порядку не вийшло, Департамент змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 10.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача Департаменту Доскач В.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини аліменти на утримання дитини не виплачує, ніякої матеріальної допомоги добровільно не надає, у зв`язку з чим вона звернулась до Управління з заявою про призначення тимчасової державної допомоги. До заяви про призначення допомоги надала всі необхідні документи. В 2020 році під час дії карантину їй продовжили виплачувати тимчасової державної допомогу на дитину. В серпні 2021 року їй подзвонив представник Управління та повідомив про необхідність подання нової заяви про призначення тимчасової державної допомоги з документами. В вересні 2021 року вона подала до Управління нову заяву про призначення тимчасової державної допомоги з документами. У неї не було жодного умислу приховувати або не повідомляти Управління про зміну майнового стану. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON] , розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з такого. Відповідно до ст. ст. 4, 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 8-10 ст. 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Згідно з п. 2 Порядку про призначення та виплату тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місця проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ№ 189 від 22.02.2006р. (далі - Порядок №189), тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується; один з батьків перебуває під арештом, слідством, на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Відповідно до п. 7 Порядку №189, тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами. Згідно з п. 8 Порядку №189, тимчасова допомога призначається з урахуванням матеріального стану сім`ї, в якій виховується дитина, в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Середньомісячним сукупним доходом сім`ї є обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом попередніх шести місяців. Відповідно до п. 8-1 Порядку №189, середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усі видів державної соціальної допомоги ( 632-2020-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №632 "Деякі питання виплати державної соціальної допомоги" (Офіційний вісник України, 2020 року, №61, ст. 1981). Органи соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати від підприємств, установ, організацій у строк до 10 календарних днів з дня отримання ними відповідного запиту, інформацію, необхідну для проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням тимчасової допомоги, та для її призначення. Пунктом 10 Порядку №189 передбачено, що виплата тимчасової допомоги припиняється у разі: встановлення місця проживання (перебування) особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду; виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину; досягнення дитиною 18-річного віку; виконання в повному обсязі зобов`язань одного з батьків щодо сплати аліментів у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон; влаштування дитини до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання; скасування або визнання усиновлення недійсним; усиновлення дитини (чоловіком матері або дружиною батька); відмови від стягнення аліментів; добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти; скасування в установленому законодавством порядку рішення суду щодо стягнення аліментів; смерті дитини, якій була призначена тимчасова допомога; смерті одного з батьків, зобов`язаного сплачувати аліменти, або визнання його в установленому порядку безвісти відсутнім чи оголошення померлим; позбавлення в установленому порядку одного з батьків, який утримує дитину, батьківських прав; відібрання дитини від одного з батьків, який утримує дитину, без позбавлення батьківських прав; встановлення над дитиною опіки чи піклування; сплати аліментів одним з батьків. Про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення. У разі коли одержувачем навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на тимчасову допомогу та визначення її розміру, а також у разі неповідомлення або невчасного повідомлення про виникнення обставин, за яких виплата тимчасової допомоги припиняється, на наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через 12 місяців з місяця виявлення порушення (виникнення обставин). Згідно з пп.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (далі - Постанова №264) на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 строк виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до органу соціального захисту населення. Згідно з п.2 Постанова №264, орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів. Якщо за результатами проведеного перерахунку: - виявляється, що розмір отриманої допомоги був меншим, орган соціального захисту населення проводить доплату в розмірі різниці між перерахованим і виплаченим розміром допомоги; - не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної соціальної допомоги, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; встановлюють строки повернення коштів, які підлягають поверненню залежно від матеріального стану багатодітної сім`ї; повідомляють отримувачу допомоги про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Якщо отримувач допомоги протягом одного місяця з дати скасування карантину не подав заяви та необхідних документів, що не дає змоги провести перерахунок допомоги, органи соціального захисту населення вживають заходів, передбачених абзацами п`ятим - сьомим цього пункту. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем допомоги самостійно; за згодою отримувача допомоги у повному обсязі за рахунок наступних виплат допомоги; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат допомоги в розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення виплачених сум допомоги такі кошти стягуються у судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що [PERSON] з 2018 року перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому районі (далі - Управління), як отримувач тимчасової державної допомоги - дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно з додатком №1 до рішення Запорізької міської ради від 07.12.2022 року №71 «Про реорганізацію управління соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» та Положення про Департамент, Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району. 12.03.2020 року відповідачка повторно звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. Рішенням Управління від 16.03.2020 року тимчасову допомогу відповідачці було призначено на період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 442,33 грн. на місяць. Згідно з розпорядженням на перерахунок допомоги в межах строку призначення від 18.06.2020 року, розмір виплати з 01.07.2020 року збільшено до 492,33 грн. на місяць. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Про деякі питання надання державної соціальної допомоги», на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом строк виплати тимчасової державно допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, було продовжено на період дії карантину та на один місяць після дати його відміни, і державна соціальна допомога виплачувалася за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Розпорядженнями від 22.09.2020 року, 04.11.2020 року, 15.12.2020 року, 18.02.2021 року, 05.05.2021 року, 19.05.2021 року, 18.06.2021 року, 03.08.2021 року, 03.09.2021 року відповідачці було продовжено строк виплати тимчасової допомоги на період дії карантину з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року в сумі 492,33 грн. на місяць. 09.09.2021 року відповідачка повторно звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. 15.09.2021 року Управлінням було проведено розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідачки та проведено перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги. Рішенням Управління від 15.09.2021 року соціальну допомогу відповідачці не призначено, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до протоколу про індивідуальний перерахунок від 19.10.2021 року, виданого на ім`я відповідачки, розмір надміру виплаченої тимчасової допомоги за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року склав 6400 грн. Виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд вважає, що обов`язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає факт відсутності рахункової помилки позивача при виплаті допомоги відповідачці та недобросовісності (зловживань) з її боку. При цьому, за змістом приведених норм матеріального закону (як загального, так і спеціального) безпідставно набута соціальна допомога може бути стягнута лише за одночасної наявності обох вказаних умов. Наявність хоча б однієї з таких умов виключає можливість застосування загального правила. На правильне застосування вказаних норм звертав увагу Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17. Крім того, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14), в силу чого, саме позивач повинен довести суду відсутність з його боку рахункової помилки при виплаті допомоги відповідачу та недобросовісність з її боку. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що позивач, в порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що при виплаті відповідачці тимчасової державної допомоги з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року, остання діяла недобросовісно, допустила будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно не повідомила (приховала) обставини, які впливають на призначення та виплату їй такої допомоги. Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачка при зверненні до Управління 12.03.2020 року в належній спосіб повідомила про склад своєї сім`ї та їх доходи за попередні шість місяців. Тимчасова державна допомога, її виплата та продовження виплати на час карантину у визначеному розмірі відповідала діючому на той час законодавству. При цьому, суд не вбачає в діях відповідачки при отриманні тимчасової державної допомоги жодних ознак недобросовісності, тобто що вона подала документи із неправдивими відомостями, або не подала відомості про зміни у складі сім`ї, або приховувала обставин, що впливали на виплату їй допомоги, внаслідок чого їй було надміру виплачену вказану допомогу. Як зазначено в п. 10 Порядку №189, у разі виникнення обставин, внаслідок яких виплата допомоги припиняється, отримувач допомоги повинен в десятиденний строк повідомити про такі обставини орган, що проводить виплату допомоги. В даному випадку, жодних підстав, передбачених п. 10 Порядку №189, для припинення виплати допомоги відповідачці та виникнення у неї обов`язку повідомити про ці обставини, позивачем не наведено та судом не встановлено. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що фактично підставою для припинення виплати відповідачці допомоги стало перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї рівня прожиткового мінімуму для сім`ї. Про збільшення доходу сім`ї в період отримання допомоги відповідачка не повідомила, що потягло продовження їй виплати допомоги на час карантину у попередньо визначеному розмірі, хоча вона вже такого права не мала, тобто відповідачка діяла недобросовісно. Такі доводи представника позивача суд вважає неспроможними, оскільки Порядком №189 та іншим нормативно-правовим актом не визначено обов`язку отримувача допомоги повідомляти орган соціального захисту про зміну розміру доходу сім`ї в період виплати допомоги та можливості проведення перерахунку розміру допомоги у зв`язку із зміною розміру доходу. В силу положень Порядку №189, саме на уповноважених осіб органів соціального захисту населення покладається обов`язок перевірити надані особою документи, прийняти відповідне рішення і у випадку призначення (перерахунку) допомоги розрахувати її розмір у відповідності до вимог діючого законодавства. Продовження виплати допомоги на підставі постанови КМУ №264, у зв`язку з карантином, не виключає можливості органу соціального захисту населення зробити запит та отримати відомості про доходи осіб, необхідні для розрахунку допомоги та продовження її виплати. У рішенні ЄСПЛ від 26.04.2018 року суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Також, як неодноразово зазначав ЄСПЛ (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», справі «Ґаші проти Хорватії», справі «Трґо проти Хорватії»), ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід повністю відмовити.

Outcome: dismissed