Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовують тим, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1995. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] прийняли відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), оскільки вступили в оперативне управління спадковим будинком та іншим спадковим майном, проживали в ньому, приймали участь в похоронах спадкодавця, поточних ремонтах будинку, обробляли земельну ділянку. Син померлого [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, оскільки не подав у встановлений законом строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та фактично не вступив в управління чи володіння спадковим майном, хоча і був зареєстрований в спадковому будинку, однак не проживав в ньому з 1991 року. Таким чином, після смерті [PERSON] кожен зі спадкоємців набув право в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку. Свої спадкові права на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] спадкоємці у нотаріуса не оформили. [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] є діти спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом, які б мали право на спадщину, немає. Спадщину після смерті матері [PERSON] спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, оскільки вступили в оперативне управління спадковим будинком та іншим спадковим майном, проживали в ньому, приймали участь в похоронах спадкодавця, поточних ремонтах будинку, обробляли земельну ділянку. Син померлої [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки не подав у встановлений законом строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та фактично не вступив в управління чи володіння спадковим майном, хоч і був зареєстрований в спадковому будинку, однак не проживав в ньому з 1991 року. Таким чином, кожен зі спадкоємців має право на спадкове майно, а саме: на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом (на 1/3 частку в порядку спадкування за законом після смерті батька та на 1/6 частину в порядку спадкування за законом після смерті матері). Право власності батька [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] на право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1995, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 та рішення виконкому Сосонської сільської Ради народних депутатів №1 від 25.01.1989. Однак оформити в нотаріуса свої спадкові права вони не мають змоги, оскільки свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1995, видане на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 та рішення виконкому Сосонської сільської Ради народних депутатів №1 від 25.01.1989, видане після смерті батька [PERSON] . Відповідно до вимог п. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв`язку з його смертю [INFO] , а правовстановлюючий документ - свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, був виданий 25.04.1995, тобто після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 17.01.2024 №40/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії з цих підстав їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Оскільки вони не можуть оформити свої спадкові права на житловий будинок у нотаріуса, змушені звернутись до суду з даним позовом. Тому просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (на 1/3 частину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] та на 1/6 частку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] ); визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (на 1/3 частину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] та на 1/6 частку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] ). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 16.11.2023, до складу житлового будинку входять житловий будинок літ. «А», літня кухня, сарай літ. «Б», погріб з шиєю літ. «п/Б», убиральня літ. «В», криниця №1. До складу житлового будинку не входять самочинно збудовані прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а2», тамбур літ. «а3», гараж літ. «Т», убиральня літ. «Д», душ літ. «Е». Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.01.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори (м. Вінниця, вул. Винниченка, 29) копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] та копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . 06.02.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.01.2024 з Вінницької районної державної нотаріальної контори надійшла заява, у якій повідомлено, що відповідно до Спадкового реєстру, спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. В судове засідання 19.08.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Байдак В.Г. попередньо подав письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримують. Представник Стрижавської селищної ради Форостяна О. попередньо подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити за відсутності представника Стрижавської селищної ради, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду завірену старостою села Сосонка Стрижавської селищної ради Демченком М.Д. заяву, у якій просить цивільну справу розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їхнього задоволення. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 19.08.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в м. Вінниця помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.11.1993 (а.с. 17). [INFO] в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.04.1994 (а.с. 18). Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.02.1965, 25.02.1965 одружилися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.03.1969 (а.с. 20). У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 18.07.1967 батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу від 12.08.1984, [PERSON] та [PERSON] 12.08.1984 уклали шлюб (а.с. 23). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.04.2007 розірвано шлюб, зареєстрований 29 вересня 1988 року в Обозерській сільській раді Плесецького району Архангельської області, актовий запис №37, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.02.1975, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). З копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №230 від 25.04.1995 убачається, що ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, розташоване в [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві особистої власності; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 та рішення виконкому Сосонської сільської Ради народних депутатів №1 від 25.01.1989 (а.с. 25). Згідно з копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 16.11.2023, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а1», прибудови літ. «а2», тамбура літ. «а3», літньої кухні, сараю літ. «Б», погреба з шиєю літ. «п/Б», убиральні літ. «В», гаражу літ. «Г», убиральні літ. «Д», душу літ. «Е», криниці №1 (а.с. 30). Відповідно до звіту про оцінку майна №LV-231124-01 від 24.11.2023, об?єкт оцінки представляє собою житловий будинок за літ. «А» (клас будівлі - 5), 1974 року забудови, загальною площею S=115,6 м.кв., (житловою S=68,1 м.кв., допоміжною S=47,5 м.кв.); складовими частинами об?єкту нерухомості також є: прибудова за літ. «а1», «а2», тамбур за літ. «а3», літня кухня, сарай за літ. «Б», погріб з шиєю за літ. «п/Б», убиральня за літ. «В», «Д», гараж за літ. «Г», душ за літ. «Е», криниця за №1; прибудова за літ «a1», «а2», тамбур за літ. «а3», гараж за літ. «Г», убиральня за літ. «Д», душ за літ. «Е» - збудовано самочинно, оцінці не підлягають (а.с. 33). З довідки №107 від 15.11.2023, виданої старостою Сосонського старостинського округу Стрижавської селищної ради, убачається, що згідно з погосподарською книгою №17 Стрижавської селищної ради за 1991-1995 роки, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , був померлий [INFO] [PERSON] (а.с. 48). Згідно з довідкою №103 від 13.11.2022, виданою старостою Сосонського старостинського округу Стрижавської селищної ради, за будинковолодінням за адресою: [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,15 га; земельна ділянка не приватизувалася та Державний акт на неї не видавався (а.с. 49). Відповідно до довідки №112 від 23.11.2023, виданої старостою Сосонського старостинського округу Стрижавської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши в оперативне управління спадковим майном, оскільки проживали в будинку батьків, проводили в ньому поточні ремонти, обробляли земельну ділянку, здійснили поховання батьків, організували обряди; [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак в ньому не проживає з 1991 року і спадщину після смерті батьків не прийняв (а.с. 50). Згідно з актом обстеження фактичного місця проживання [PERSON] від 09.01.2024, при перевірці обстеження місця проживання встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає з 1991 року по теперішній час; на даний час у зазначеному будинку проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51). Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання [PERSON] від 25.07.2024, [PERSON] з 1991 року до 1996 року проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125). Згідно з актом обстеження фактичного місця проживання [PERSON] від 25.07.2024, [PERSON] фактично проживає без реєстрації з 1996 року за адресою: [ADDRESS] ; станом на зазначену дату, а саме: 25.07.2024, [PERSON] проживає за вказаною адресою разом з дружиною [PERSON] , 1978 року народження, сином [PERSON] , 2006 року народження, та донькою [PERSON] , 1998 року народження (а.с. 126). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2024 №40/02-31 убачається, що спадкоємці у встановлений законом строк не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ні після смерті [PERSON] , ні після смерті [PERSON] ; правоздатнійсть [PERSON] припинилася 13.11.1993 у зв`язку зі смертю, свідоцтво № [NUMBER] про право власності на домоволодіння видане виконкомом Сосонської сільської Ради народних депутатів 24.04.1995, тобто після припинення правоздатності спадкодавця; [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого є його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 56). Відповідно до експертного висновку від 19.01.2024 №056/96-m, прізвище [PERSON] (свідоцтво про народження, запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтво про одруження, запис [PERSON] , [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними, розбіжності виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм або правил і принципів міжмовного перетворення прізвищ в ситуації контактного білінгвізму (а.с. 64). Установлено, що спадкові справи до майна померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заводилися. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою та другою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - 04.04.1994, тому суд застосовує до даних правовідносин норми ЦК Української РСР. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1995, як голові робочого двору. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31.01.1966, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Отже, домоволодіння зі статусом робочий двір належало голові цього двору як його забудовнику. Установлено, що [PERSON] був головою робочого двору за адресою: [ADDRESS] , який не втратив право на майно двору станом на 15.04.1991, згідно з діючим на той час законодавством, вважався власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Також установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця вони постійно з ним проживали, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи, були дружина померлого - [PERSON] та діти померлого: [PERSON] і [PERSON] . Інший спадкоємець - [PERSON] (син померлого [PERSON] ) спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки не подав у встановленому законом порядку заяву до нотаріальної контори, був зареєстрований, але фактично не проживав з ним за однією адресою, в управління або володіння спадковим майном не вступав. Відповідач [PERSON] вказані обставини не заперечує, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їхнього задоволення. Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] кожен спадкоємець першої черги за законом, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мали право на 1/3 частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Хоч фактично спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , однак не оформили своїх спадкових прав. Також судом установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частки житлового будинку в [ADDRESS] , що належала [PERSON] як спадкоємцю першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, оскільки на момент її смерті вони постійно з нею проживали, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, були діти померлої - [PERSON] і [PERSON] . Інший спадкоємець померлої [PERSON] - син [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки не подав у встановленому законом порядку заяву до нотаріальної контори, був зареєстрований, але фактично не проживав з нею за однією адресою, в управління або володіння спадковим майном не вступав. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] мають право по 1/6 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа №2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом достовірно установлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] після смерті батька [PERSON] , як спадкоємцям першої черги за законом, які прийняли спадщину, належало по 1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Крім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] , являючись єдиними спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину (1/3 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ) після смерті [INFO] матері [PERSON] по 1/6 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування за законом після смерті батька та після смерті матері загалом по 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до звіту про оцінку майна №LV-231124-01 від 24.11.2023, а саме: житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , складовими частинами об`єкту нерухомості (житлового будинку літ. «А») також є: прибудова літ. «а1», «а2», тамбур літ. «а3», літня кухня, сарай літ. «Б», погріб з шиєю літ. «п/Б», убиральня літ. «В», «Д», гараж літ. «Г», душ літ. «Е», криниця №1. Прибудова літ «a1», «а2», тамбур літ. «а3», гараж літ. «Г», убиральня літ. «Д» та душ літ. «Е» збудовані самочинно, оцінці не підлягають. За загальним правилом частини другої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Верховний Суд у постанові 23.02.2022 (справа № 521/13075/18) зазначив, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають ні особи, які здійснили це будівництво, ні їхні спадкоємці. Таке майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу Таким чином, оскільки самочинно збудовані об`єкти нерухомості, зокрема, прибудова літ «a1», «а2», тамбур літ. «а3», гараж літ. «Г», убиральня літ. «Д» та душ літ. «Е», не є об`єктами права власності, а тому на вказану нерухомість спадщина не відкривається. Установлено, що отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та після смерті матері на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , позивачі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивачів немає, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). За клопотанням позивачів суд вважає залишити за останніми судові витрати по справі.

Outcome: approved