Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Костюченка В.К. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачка [PERSON] та він є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21.03.2024 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим рішенням місце проживання дитини визначено за позивачем. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач не проживають разом, відповідачка з дитиною не спілкується в будь який спосіб та не бере участі у її вихованні та виїхала за кордон. Відповідачка втратила інтерес до дитини, не цікавиться її долею, змінити поведінку відповідачки відносно дитини неможливо. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Костюченко В.К. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому судом порядку, відзиву на позов не подавала, ніяких заяв та клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Новгород-Сіверської міської ради Петренко І.М. в судове засідання не з`явився надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Рішенням Виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 26.06.2024 року №181 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] » затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайніми заходом впливу, у разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, коли має місце, що вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти… В силу ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від сплати аліментів. Нормами ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини, а також те, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, суд вважає, що є всі підстави для її позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги ті обставини, що відповідачка [PERSON] є працездатною особою, тому суд приходить до висновку, що з неї на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , необхідно стягнути аліменти у розмірі частини щомісячного заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позовні вимоги задоволені судом повністю питання судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved