Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Індустріальний ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить зняти арешт з нерухомого майна, що належало [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, номер запису про обтяження 26011850 (спеціальний розділ). В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , але фактично постійно проживав у [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане спадкове майно [PERSON] прийняв у спадщину після смерті їх матері, [PERSON] , померлої [INFO] , але не оформив своїх спадкових прав. Позивач вказав, що спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. [PERSON] є рідним братом [PERSON] та спадкоємцем другої черги. [PERSON] зазначає, що для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де за його заявою було заведено спадкову справу № 522/2023. Також йому було повідомлено, що на все нерухоме майно [PERSON] виконавчою службою було накладено арешт. Позивач зазначає, що з приводу зняття арешту з нерухомого майна він звернувся із відповідною заявою до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 27.12.2023 [PERSON] отримав відповідь, з якої дізнався, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № АСВП 11479454 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6501 від 20.07.2005, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. У наданні більш детальної інформації позивачу відмовлено, оскільки він не є стороною у виконавчому провадженні. Відповідно до відомостей з АСВП, виконавче провадження № 11479454, відкрите 19.10.2005, було завершене. Причини, з яких при завершенні виконавчого провадження не був знятий арешт з майна [PERSON] , позивачу не відомо. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2024, виданою Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.12.2023 № 357196267 постанови про арешт майна [PERSON] , номер запису про обтяження 26011850 (спеціальний розділ). Таким чином, арешт майна померлого [PERSON] перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 06.03.2024 відкрито провадження по справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. За клопотанням позивача витребувано з Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наступну інформацію: чи перебуває на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6501 від 20.07.2005, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з [PERSON] на користь [PERSON] .? Якщо перебуває, який стан провадження на теперішній час? Чи проводилася заміна сторони виконавчого провадження у зв`язку зі смертю [PERSON] . 05.10.2020?. Ухвалою суду від 16.05.2024 задоволено заяву позивача про витребування доказів, витребувати у Четвертої Харківської міської нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 522/2023, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано у Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП № 11479454 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6501 від 20.07.2005, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 04.06.2024 залучено [PERSON] до участі у справі № 613/277/24 в якості третьої особи на стороні відповідача. Ухвалою суду від 23.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У поданій до суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, повідомила, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Відзиву на позов не подала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, повідомила, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Письмових пояснень щодо позову не подала. Представник третьої особи Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не прибув, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У поданих до суду письмових поясненнях представник третьої особи зазначив, що на примусовому виконанні у Індустріальному ВДВС перебував виконавчий лист № 2-6501, виданий 20.07.2005 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходів, починаючи з 22.06.2004 і до досягнення дитиною повноліття (до 26.04.2017). 19.05.2005 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 11479454, 17.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження». 05.05.2018 державним виконавцем було звернуто стягнення на доходи боржника, яку направлено до ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор», однак, жодних коштів на депозитний рахунок відділу не надходило, звіти про відрахування аліментів на користь стягувача не надходили. 18.05.2018 та 14.07.2022 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, а 05.11.2018 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 роки, а саме становить 90715,25 грн. 21.07.2022 державним виконавцем на підставі п.7 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством строку для даного виду стягнення. Заборгованість по сплаті аліментів на момент повноліття [PERSON] становить 90715,25 грн. У виконавчому провадженні, де боржником є [PERSON] , заміна сторони не проводилась. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з довідки про народження № А-01237 від 19.08.2021, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.10.1960, позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] (а.с.12, 13). Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер у м. Богодухів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2020, виданим Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.7). 26.06.2023 Четвертою Харківською міською нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] № 522/2023. Спадкову справу заведено за заявою [PERSON] .. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заповіту померлий [PERSON] не залишив (а.с.173). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20.04.2021, [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] (шлюб з матір`ю якого було розірвано 26.02.1991) та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] .. 05.06.1999 прізвище дитини змінено на « [PERSON] » (а.с.176-180). Разом з тим, заяви від інших спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, крім [PERSON] , в матеріалах спадкової справи [PERSON] відсутні (а.с. 168-191). З матеріалів спадкової справи вбачається, що до складу спадщини [PERSON] входить частка квартири [ADDRESS] , а також будинок [ADDRESS] , частку якого [PERSON] прийняв після смерті матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав (а.с.183, 184). Будинок [ADDRESS] на праві особистої приватної власності з 15.08.2007 і станом на 06.12.2023 зареєстрований за [PERSON] (а.с.189). Згідно з довідкою Управління «ЦНАП» Богодухівської міської ради від 30.11.2023 № 4344, за вказаною адресою ніхто не зареєстрований (а.с.185). Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за померлим [PERSON] та його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.183). Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської нотаріальної контори від 26.06.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом частку житлового будинку за адресою : [ADDRESS] , та на частку квартири [ADDRESS] , які залишилися після смерті рідного брата [PERSON] .. Як зазначено у постанові нотаріуса, [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на день смерті останнього був зареєстрований з ним за різними адресами, і протягом встановленого законом 6-місячного строку не звернувся із заявою про прийняття спадщини, а відтак, вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. Крім того, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , оскільки у спадкоємця відсутній оригінал документа, який підтверджує право власності спадкодавця на квартиру - Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.01.2007 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з яким ця квартира на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та його матері [PERSON] (а.с.186). Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 11.10.2023 по справі № 613/1216/23 задоволено заяву [PERSON] . Встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). 31.01.2024 [PERSON] повторно звернувся до Четвертої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.190). Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської нотаріальної контори від 31.01.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті рідного брата, [PERSON] , на підставі п. 4.15, п. 4.17 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з наявністю у Державному реєстрі реєстрації речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області (номер запису про обтяження 26011850) (а.с.6, 191). Як вбачається з наявної в матеріалах спадкової справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії постанови державного виконавця про арешт майна боржника ВП № 11479454 від 17.04.2018, державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , який наразі є чинним (а.с.187, 188). 07.12.2023 [PERSON] звернувся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з питання зняття арешту з майна [PERSON] , однак, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він не є стороною виконавчого провадження ВП № 11479454, в рамках якого було накладено арешт. Повідомлено, що вказане виконавче провадження булдо відкрите за виконавчим листом № 2-6501 від 20.07.2005, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. 10.01.2024 з адвокатським запитом аналогічного змісту до Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернулась представник позивача адвокат Л. Соловей (а.с.9). Згідно з даними Автоматизовної системи виконавчих проваджень від 08.02.2024, на виконанні Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 11479454, відкрите 19.10.2005, стягувачем у якому є [PERSON] , а боржником [PERSON] .. Стан виконавчого провадження завершено (а.с.10). Судом встановлено, що рішенням Орджнікідзевського районного суду Харківської області від 20.07.2005 по справі № 2-651 стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки всіх видів заробітку на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 22.06.2004 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). 10.10.2005 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист по вказаному судовому рішенню, яке набрало законної сили 21.08.2005. 19.10.2005 державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. Постановами головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області від 23.03.2018 встановлено тимчасове обмеження у праві полювання та тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами [PERSON] .. Виходячи зі змісту цих постанов, у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком державного виконавця становить 90715,25 грн.. Постановою державного виконавця від 17.04.2018 накладено арешт на майно боржника [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.05.2018 (а.с.107-110). Крім того, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано арешт всього рухомого майна [PERSON] , що підтверджується відповідним витягом № 55428912 від 17.04.2018 (а.с. 111). Згідно з наявним в матеріалах виконавчого провадження розрахунком заборгованості [PERSON] за період з 22.06.2004 по 26.04.2017, ним жодного разу за цей період не сплачувалися аліменти, сума заборгованості становить 90715,25 грн. (а.с.114-116). 05.05.2018 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника [PERSON] .. 18.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] .. 05.11.2018 державним виконавцем було винесено постанову про накладення на [PERSON] штрафу в сумі 45357,62 грн. у зв`язку з наявністю заборгованості, розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 роки. Постановою державного виконавця від 21.07.2022 виконавче провадження № 11479454 закінчено на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість по сплаті аліментів становить 90715,25 грн. (а.с.141-142). Згідно з\~ч.5\~ст.15\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» уразі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У відповідності до п.п.3, 7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі: припинення\~юридичної особи\~-\~сторони виконавчого\~провадження,\~якщо виконання\~її обов`язків\~чи вимог\~у виконавчому\~провадженні не\~допускає правонаступництва,\~смерті,\~оголошення померлим\~або визнання\~безвісно відсутнім\~стягувача чи\~боржника; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та пояснень Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові, заміна боржника [PERSON] у виконавчому провадженні не проводилась. Виконавче провадження 11479454 було закінчено 21.07.2022 - після смерті [PERSON] (що сталося [INFO] ) на підставі п. 7 ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (досягнення дитиною [PERSON] повноліття [INFO] ). Однак, арешт з майна [PERSON] при закінченні виконавчого провадження не був знятий. За заявою [PERSON] державний виконавець відмовив у знятті арешту, посилаючись на те, що [PERSON] не є стороною виконавчого провадження. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~15, п. 1 ч. 2 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст.\~321\~ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного у справі №6-26цс 13 від 15.05.2013 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до вимог частин 1, 2, 3 ст.\~56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. За приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини : У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини спадкове майно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а саме позбавлений можливості оформити спадкові права на частку житлового будинку, який належав його померлій матері, та був прийнятий як спадщина його братом [PERSON] , наразі померлим, а також на частку квартири [ADDRESS] . Суд враховує як факт закриття виконавчого провадження ВП № 11479454 закінчено 21.07.2022 (після смерті спадкодавця), що має наслідком зняття арешту з усього нерухомого майна, належного [PERSON] , так і факт наявності у спадкодавця заборгованості станом на момент смерті по сплаті аліментів у сумі 90715,25 грн. Разом з тим, слід відмітити, що відповідно до ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1219\~ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Відповідно до статті 1281\~ЦК України спадкоємці зобов`язані\~повідомити кредитора\~спадкодавця про\~відкриття спадщини,\~якщо їм\~відомо про\~його борги,\~та/або\~якщо вони\~спадкують майно,\~обтяжене правами\~третіх осіб. Кредиторові спадкодавця\~належить пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємця,\~який прийняв\~спадщину,\~не пізніше\~шести місяців\~з дня\~одержання спадкоємцем\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~все або\~частину спадкового\~майна незалежно\~від настання\~строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, якщо предметом спору у справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини, а відповідачка не позбавлена можливості пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, у т.ч. шляхом направлення до державної нотаріальної контори претензії кредитора в порядку та строки, передбачені\~статтею 1281 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-3563св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 199/5826/16-ц (провадження № 61-20217св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-2297св19). Крім того, суд зауважує, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження ВП № 11479454, стягувач [PERSON] протягом 13 років, коли рішення суду від 20.07.2005 по справі № 2-651 перебувало на примусовому виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові (а згодом у Міжрайонному відділі по Індустріальному та Немишлянському районах, Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), не зверталась з будь-якими заявами або вимогами до державного виконавця, у т.ч. щодо накладення арешту на нерухоме майно боржника [PERSON] , не проявляла зацікавленості в ході виконавчого провадження, не звернулась до органів поліції з питання відкриття кримінального провадження за фактом невиконання рішення суду та не оскаржила постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (досягнення дитиною [PERSON] повноліття), незважаючи на наявність заборгованості. На сьогодні позивач, який прийняв спадщину після померлого брата, має намір оформити свої спадкові права на майно, проте через наявність арешту позбавлени й можливості це зробити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями\~статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом витребування на користь держави, є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно». За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року). Усталена практика Європейського суду з прав людини свідчить про наявність трьох критеріїв, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету; чи є такий захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 Верховний Суд виснував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи, що зняття арешту майна прямо передбачено частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» як наслідок закінчення виконавчого провадження, суд вважає, що на даний час існування цього арешту не можна вважати законним. Крім того, не можна вважати його таким, що здійснюється з легітимною метою, оскільки у зв`язку зі зміною фактичних обставин права відповідачки як кредитора спадкодавця можуть бути захищені в інший спосіб, ніж продовження існування арешту на майно, який існує в рамках закритого виконавчого провадження. Отже, оскільки існування арешту на нерухоме майно [PERSON] , накладеного постановою державного виконавця 17.04.2018, на даний час порушує майнові права [PERSON] як спадкоємця (легітимні очікування), внаслідок чого він позбавлений права оформити на себе частку спадщини та в повному обсязі користуватися і розпоряджатися успадкованим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі наявні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved