Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 03.01.2021 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем було укладено кредитний договір 00-2292956. Крім цього 15.01.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем було укладено кредитний договір №3008108466/363537. Вказані договори було підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до умов договорів, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 08.12.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №08122021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Гоуфінгоу» і боржниками. 22.12.2022 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймав належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-2292956 від 03.01.2021 в розмірі 16400 грн., яка складається з 5000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 11400 грн. заборгованості за відсотками, та за кредитним договором №3008108466/363537 від 15.01.2021 в розмірі 14000 грн., яка складається з 3500 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 10500 грн. заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач має непогашену заборгованість за договорами, позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та\~його представник\~ адвокат\~в судове\~засідання не\~з`явилися,\~адвокатом було\~надано суду\~відзив на\~позовну заяву\~та заперечення\~(на\~відповідь на\~відзив),\~відповідно до\~яких відповідач\~заперечує проти\~задоволення позовних\~вимог в повному обсязі, оскільки заперечував факт укладання договорів, їх підписання відповідачем, ознайомлення з їх умовами, доказів надання кредиту, відсутність в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за кредитними договорами. А також посилався на неможливість розгляду у одному провадженні спору щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за двома різними кредитними договорами, що на їх думку суперечить вимогам Закону. З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, відповідно до якої відзив є безпідставним, необґрунтованим. У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів у яких вказані всі умови кредитування. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті не були. А також посилався на те, що боржник була належним чином повідомлена про відступлення прав вимоги за договорами факторингу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,що 03.01.2021 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-2292956. Відповідно до договору, кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5000 грн., строком на 30 днів (до 02.02.2021 із можливістю автоматичного продовження строку дії кредиту по день повернення кредиту), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) за користування коштами в розмірі 1,9% в день (684,00% річних). Відповідно до умов, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер мобільного. А також підписано паспорт споживчого кредиту 22.12.2022 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймав належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №22122000/2 від 22.12.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №00-2292956 від 03.01.2021 в розмірі 16400 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11400 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім цього, 15.01.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №3008108466/363537. Відповідно до договору, кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 3500 грн., строком на 30 днів (до 13.02.2021), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) за користування коштами в розмірі 1,9% в день (684,00% річних). Відповідно до умов, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер мобільного. 08.12.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №08122021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Гоуфінгоу» і боржниками. Так, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08122021 від 08.12.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 14000 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10500 грн. - сума заборгованості за відсотками. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з вимогами ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час, слід відзначити, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також, у розрахунку за договором №3008108466/363537 відсутні дані про те, з якого часу виникла заборгованість у [PERSON] , як було здійснено її нарахування та за який період. Розрахунок заборгованості складений та наданий позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не ТОВ «Гоуфінгоу». Доданий представником позивача до відповіді на відзив розрахунок заборгованості за договором №3008108466/363537, судом не приймається до уваги, оскільки вказаний розрахунок не містить відомостей про виконавця і не завірений належним чином. У той же час, позивач зазначає, що саме на час відступлення банком права вимоги товариству, у відповідача перед банком уже існувала заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитними договорами, однак такого розрахунку складеного банком суду не надано. Також, суду не надані і виписки з рахунків відповідача для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування відповідачем наданими йому коштами, обставин погашення відповідачем кредиту та сплати відсотків. А також докази повідомлення боржника [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитними договорами, як це передбачено вимогами договорами факторингів №22122022/2 укладений 22.12.2022 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та №08122021 укладений 08.12.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 №6-16цс15. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо видачі кредиту та заборгованості за кредитним договором. Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними, пунктом 1.13 визначено, що під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який діяв на момент виникнення правовідносин, у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: 1.6) документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів; 1.15) ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу. Відповідно до ст.22 даного Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Однак жодного з перелічених розрахункових документів, яким би підтверджувалось здійснення кредиторами грошового переказу відповідачу, позивач не надав. Інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» про здійснення транзакції на суму 3500 грн. складена у довільній формі, не відноситься до розрахункових документів чи первинних бухгалтерських документів і не може бути підтвердженням факту отримання коштів саме відповідачем [PERSON] . Вказана довідка не підтверджує факту переказу коштів саме [PERSON] , оскільки згідно зі ст.78 ЦПК ці обставини мають підтверджуватись іншими засобами доказування, у даному випадку одним із вищезазначених розрахункових документів. ТОВ «Платежі онлайн» не являється стороною кредитного договору і не уповноважене здійснювати переказ коштів за умовами вищевказаних договорів. Згідно умов зазначеного договору кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. У договорах під «товариством» виступають ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Гоуфінгоу», однак платіжне доручення на переказ коштів саме від вказаного товариства, в матеріалах справи відсутнє. Порядок розрахунків, який визначений у договорах відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», не передбачає їх здійснення через посередника. Позивачем не надано суду таких доказів, тому суд вважає, що видача кредиту відповідачу та розмір його заборгованості за кредитними договорами належним чином не підтверджується. Згідно ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 - 3 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Суд не приймає до уваги докази, на які посилається позивач, як на підтвердження перерахування кредитних коштів, оскільки вони не містять в собі обов`язкових реквізитів, які встановлені у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволенню не підлягають за недоведеністю. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Крім цього, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на неможливість розгляду у одному цивільному провадженні вимог щодо двох кредитних договорів №00-2292956 та №3008108466/363537 відносно [PERSON] , оскільки згідно вищевказаних договорів факторингу право вимоги від первісного кредитора перейшло до позивача, що не суперечить вимогам чинного Законодавства. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за одну позовну вимогу в сумі 2684 грн. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. А також враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на корить держави судовий збір за другу позовну вимогу в сумі 2684 грн. Представник відповідача у відзиві на позов просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені останньою судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] було сплачено судовий збір при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення у даній справі в сумі 605,60 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з позивача на її користь.

Outcome: approved