Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що остання є спадкоємицею майна померлого чоловіка [PERSON] , зокрема житлового будинку [ADDRESS] . З метою оформлення спадщини позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. Так, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було відкрито спадкову справу № 21/2023 щодо майна померлого [INFO] - [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого, станом на [INFO] є дружина померлого - [PERSON] та донька померлого - [PERSON] . В процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було встановлено, що на вказаний житловий будинок, належний померлому [PERSON] накладено арешт, згідно постанови Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 25.03.2002 р., номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 73246 від 21.07.2004 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з тим, що на житловий будинок [ADDRESS] було накладено арешт, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачем [PERSON] було встановлено, що на виконанні державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-804/2000, виданий 23.11.2000 р. Рівненським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 46 506,14 грн. З метою забезпечення виконання даного виконавчого документу, державним виконавцем державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Панкіною І.А. 24.04.2001 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до даної постанови було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] із забороною відчуження такого майна. В подальшому, 22.06.2003 р. стягувач - [PERSON] подав до державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції нотаріально посвідчену заяву про припинення стягнення за виконавчим листом № 2-804/2000 та зазначив, що ніяких претензій до [PERSON] по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди немає. Разом з тим, станом на сьогодні, інформація про хід виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-804, виданого 23.11.2000 р. відсутня, а арешт житлового будинку [ADDRESS] , який було накладено в межах виконання вказаного виконавчого листа не знято. В листі від 04.12.2023 № 58161 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що з відомостей запису № 73246 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна неможливо встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем було накладено арешт, а відтак арешт зняти неможливо, запропоновано звернутись до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.05.2024. Ухвалою Києво-Святошинського районного Київської області від 20.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання 05.09.2024 року сторона позивача не з`явилася, представник позивача подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, яка задоволена судом. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду відповідач були повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею майна померлого чоловіка [PERSON] , зокрема житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. З метою оформлення спадщини позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. Так, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було відкрито спадкову справу № 21/2023 щодо майна померлого [INFO] - [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого, станом на [INFO] є дружина померлого - [PERSON] та донька померлого - [PERSON] . В процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було встановлено, що на вказаний житловий будинок, належний померлому [PERSON] накладено арешт, згідно постанови Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 25.03.2002 р., номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 73246 від 21.07.2004 р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з тим, що на житловий будинок [ADDRESS] було накладено арешт, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачем [PERSON] було встановлено, що на виконанні державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-804/2000, виданий 23.11.2000 р. Рівненським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 46 506,14 грн. З метою забезпечення виконання даного виконавчого документу, державним виконавцем державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Панкіною І.А. 24.04.2001 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до даної постанови було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] із забороною відчуження такого майна. В подальшому, 22.06.2003 р. відповідач (стягувач) - [PERSON] подав до державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції нотаріально посвідчену заяву про припинення стягнення за виконавчим листом № 2-804/2000 та зазначив, що ніяких претензій до [PERSON] по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди немає. Разом з тим, станом на сьогодні, інформація про хід виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-804, виданого 23.11.2000 р. відсутня, а арешт житлового будинку [ADDRESS] , який було накладено в межах виконання вказаного виконавчого листа не знято. В листі від 04.12.2023 № 58161 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що з відомостей запису № 73246 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна неможливо встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем було накладено арешт, а відтак арешт зняти неможливо, запропоновано звернутись до суду. У відповідності до частин 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (втратив чинність), наслідками завершення виконавчого провадження є (зокрема): у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином арешт, мав бути знятий, а не залишатися чинним після напевне завершення виконавчого провадження, в межах якого накладався та після знищення матеріалів відповідного виконавчого провадження. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В той же час частиною 4 вище зазначеної статті передбачено підстави для зняття арешту з майна. А частиною 5 статті 59 діючих норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Таким чином, оскільки позивач, є спадкоємицею майна померлого чоловіка [PERSON] , зокрема житлового будинку [ADDRESS] та має намір отримати свідоцтво про право на спадщину, тобто реалізувати своє право власності, проте через наявність арешту позбавлена можливості оформлення спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача, про наявність накладеного арешту на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] , номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 73246 від 21.07.2004, що порушує її право власності, враховуючи добровільне погашення боржником боргу, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є доказово та нормативно підтвердженими. Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення повністю. Щодо стягнення судових витрат, суд враховує заяву позивача про відмову від стягнення судових витрат з відповідача та не стягує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved