Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.03.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, актовий запис №116. Позивач зазначає, що у даному шлюбі у сторін народились діти- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з відсутністю взаємопорозуміння між сторонами, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Зазначає, що на даний час позивач з відповідачем не проживають разом, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2023 року . Зазначає, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача. Примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. На даний час шлюб існує суто формально. Подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. З посиланням на викладене, представник позивача просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 01.03.2003 року зроблено актовий запис №116. Позиція сторін справи : Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується даними довідки про доставку повіддомлення у додаток "Viber" та даними відстеження трек номера з додатку "Укрпошта" як «відправлення вручено: за довіреністю» за №0600271516069, та "відправлення у точці видачі/доставки" за №8801502188382, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не надходив. Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заяви, клопотання. 15.04.2024 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 24.04.2024 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву. 22.05.2024 року представник позивача подав до суду заперечення на клопотання (заяву) про прийняття зустрічного позову. 29.07.2024 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі. 29.07.2024 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про перенесення розгляду справи. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 25.03.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 22.05.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду відмовлено у прийнятті зустрічного позову. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 01.03.2003 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №116, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2024 року, виданим повторно, копія якого долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, у даному шлюбі у сторін народилися дочки - [PERSON] , [INFO] що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.12.2003 року, копія якого долучена до матеріалів справи та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.04.2022 року, виданим повторно, копія якого долучена до матеріалів справи. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач припинені з серпня 2023 року. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved