Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кременчука, який проживає у [ADDRESS] , недієздатним, встановити над ним опіку і призначити заявника, [PERSON] , [INFO] , опікуном недієздатного [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] народився рідний брат [PERSON] , який страждає на вроджену внутрішньо шлункову гідроцефалію, затримку психічного розвитку. Є інвалідом дитинства ІІ групи, безстроково, перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Кілька раз йому проводилося оперативне лікування. До цього моменту [PERSON] не було визнано недієздатним та він не мав опікуна, оскільки у цьому не було потреби, на даний час виникли труднощі у банківському обслуговуванні, оскільки брату відмовлено у видачі платіжної картки, а так на даний час виникла необхідність у призначенні опікуна брата. [PERSON] не може правильно орієнтувати та оцінювати життєві ситуації, не може забезпечити себе в побуті самими необхідним, усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, не може усвідомлювати наслідки своєї поведінки, має необхідність у постійному нагляді та турботі, є недієздатним, у зв`язку з чим потребує встановлення над ним опіки. На час подання заяви заявник [PERSON] фактично проживає разом із братом, надає йому постійну турботу та підтримку. Зазначає, що без його допомоги він не може сам себе обслуговувати, не покидає територію домоволодіння, не може користуватися електричними приладами. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.02.2024 у цивільній справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.07.2024 поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав в повному обсязі. Представник особи, стосовно якої подано заява [PERSON] адвокат Пасюк В.В. в судовому засіданні підтримав заяву про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опіку. Представник органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Паталах Л.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до надісланої заяви просить суд розгляд справи проводити без її участі. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви у зв`язку з наступним. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] , [INFO] , народився в м. Кременчук, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області від 04.10.2004, та є рідним братом заявника [PERSON] , [INFO] , що в свою чергу підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.05.1978 та серією [NUMBER] від 13.10.1988. Відповідно до довідки МСЕ серія 7-66 КА № 0129141 від 28.09.2004 [PERSON] , 1988 року народження, є інвалідом ІІ групи з дитинства. Згідно довідки № 3 від 03.01.2024, виданої Комунальним підприємством «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Відокремлений підрозділ «Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром № 2» [PERSON] , [INFO] , дійсно спостерігається лікарем-психіатром з 09.1996 і по теперішній час. Під час розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про наявність в [PERSON] психічного розладу, для встановлення його психічного стану (ч. 1 ст. 239 ЦПК України) призначив судово-психіатричну експертизу, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 324 від 11.06.2024 [PERSON] , [INFO] , на даний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу, а саме вродженого недоумства легкої розумової відсталості; ступінь вираженості зазначеного вище стійкого хронічного психічного розладу позбавляє під експертного на даний час здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність в разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено у законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 цього Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або з будь-яких інших підстав, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону). Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки належними доказами у справі підтверджено, що в силу свого захворювання він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Вимогами ст. 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 62 ЦК України визначено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Таким чином, призначення опікуна в разі визнання особи недієздатною, - є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, суд дійшов висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому зі змісту норм ЦК та ЦПК України також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки, тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу мету не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Як вбачається із подання виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 08.02.2024 № 04, опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) Піщанської сільської ради вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] та над його рухомим та нерухомим майном за умови визнання його недієздатним. Обмежень, передбачених ст. 64 ЦК України, щодо призначення заявника опікуном на підставі наданих суду доказів судом не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в інтересах [PERSON] , підлягає задоволенню заява про визнання його недієздатною особою, та встановлення над ним опіки і призначення його брата (заявника) [PERSON] її опікуном. Згідно приписів ст. 300 ч.ч.5-9 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили слід надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. А, відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. З метою дотримання зазначених положень ЦПК України, суд зобов`язаний визначити строк дії даного рішення, який не може перевищувати двох років.

Outcome: approved