Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

КП "Харківські теплові мережі" 10.05.2023 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , в сумі 102014,49 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.02.2013 року по 31.03.2023 року у сумі 102014,49 грн. 24.06.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що вона протягом багатьох років проживає за адресою: [ADDRESS] , та не користується послугами позивача за адресою: [ADDRESS] . Також посилається на те, що право власності [PERSON] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 26.08.2016 року, проте позивач нарахував відповідачу заборгованість за період з 01.02.2013 року. [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору, тобто відібрана у попереднього власнику в рахунок його боргів. Однак колишні власники вказаної квартири, а саме [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати, користуватися та використовувати цю квартиру як місце зберігання їх майна та речей. Тобто більше трьох років поспіль до моменту набуття відповідачем права власності на квартиру, нею користувалися інші особи. В подальшому [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про вселення. Рішенням суду від 02.04.2020 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Таким чином, вказаним судовим рішенням підтверджено факт не проживання та не користування [PERSON] вказаною квартирою. Крім того, вказує на те, що позивачем не надано жодного договору, укладеного з відповідачем в письмовій формі. Також позивач належними та допустимими доказами не підтвердив ані самого факту надання ним в належну відповідачу квартиру послуг з опалення та підігріву води, ані своєчасності надання таких послуг та їх якості. 08.07.2024 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Відповідачем до суду подано заяву від 08.07.2024 року про розстрочення виконання рішення суду, та заяву (доповнену) від 09.08.2024 року про розстрочення виконання рішення суду, в яких вона просить розстрочити виконання судового рішення за наслідками розгляду цивільної справи за позовом КП "ХТМ" до [PERSON] про стягнення заборгованості на 12 місяців рівними платежами. В обґрунтування заяв вказує на те, що сім`я [PERSON] наразі складається з 2 осіб, а саме з неї та її чоловіка [PERSON] , які є пенсіонерами з безліччю захворювань, постійного оплачуваного місця роботи жоден з них не мають, і єдиним джерелом їхніх доходів є пенсії. Таким чином, у разі повного або часткового задоволення позову КП "ХТМ", [PERSON] буде складно виконати рішення суду та одразу сплатити єдиним платежем на користь позивача заборгованість. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 року задоволено заяву представника позивача та залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» частково задоволено. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.06.2024 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в своєму відзиві просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 26.08.2016 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. У будинку [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання надаються КП "Харківські теплові мережі". Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги теплопостачання по кв. [ADDRESS] станом на 03.2023 року рахується заборгованість у розмірі 102014,49грн. Наявність заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання зумовила звернення КП "Харківські теплові мережі" до суду з цим позовом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно зі ст.322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідач з 26.08.2016 року є власником квартири [ADDRESS] , а тому зобов`язана утримувати своє майно, однак належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконувала, плату за спожиті послуги з 26.08.2016 року не вносила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період з 26.08.2016 року по 23.02.2022 року та з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 74912,97 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у її заперечення та відповідній заяві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 02.04.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 02.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період з 26.08.2016 року до 02.04.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з з 02.04.2017\~року\~по 23.02.2022\~року\~та\~з 01.06.2022\~року\~по\~31.03.2023 року у розмірі 72414,72 грн. При цьому, позовні вимоги за період з 01.02.2013 року по 25.08.2016 року також задоволенню не підлягають, оскільки відповідач у вказаний період не була власником спірної квартири, не була в ній зареєстрована, а тому відсутні правові підстави для покладення на неї обов`язку щодо оплати вартості комунальних послуг у спірній квартирі. Відносно доводів відповідача про відсутність укладеного між сторонами договору на користування комунальними послугами, то суд зазначає, що вказані посилання є безпідставними, адже відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Посилання відповідача на неможливість її фактичного проживання у вказаній квартирі та користування квартирою, а, відповідно, і комунальними послугами, колишніми власниками, а саме [PERSON] та [PERSON] , не впливає на обов`язок [PERSON] як власника квартири утримувати належне їй майно. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом КП "Харківські теплові мережі" сплачено 2684 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією № 7688 від 20.04.2024 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка позовних вимог складає 70,98%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1905,10 грн. (2684грн.*70,98/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16160 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір № 01-25/05-24 про надання правової допомоги від 25.05.2024 року, укладений між адвокатом Поліщук О.Л. та [PERSON] ; 2. Акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 30.05.2024 року, з якого вбачається, що адвокат виконав наступні послуги: складення заяви від 27.05.2024 року щодо надіслання засобами поштового зв`язку, або через систему "Електронний суд" позовної заяви КП "ХТМ", та всіх доданих документів, вартість послуги 850 грн.; складення заяви [PERSON] від 27.05.2024 року до Керівника апарату суду, в розумінні ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про звернення громадян", вартість послуги 850 грн.; складення заяви про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 року, вартість послуги 3400 грн. 3. Копію платіжної інструкції № 0.0.3675769115.1 від 30.05.2024 року, з якої встановлено, що [PERSON] перерахувала [PERSON] гонорар адвоката згідно акту від 30.05.2024 року в розмірі 5100 грн.; 4. Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 05.06.2024 року, з якого вбачається, що адвокат виконав наступні послуги: складення заяв [PERSON] від 05.06.2024 року про усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення та заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, вартість послуги 2560 грн.; 5. Копію платіжної інструкції № 0.0.3685298801.1 від 05.06.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] , перерахувала [PERSON] гонорар адвоката згідно акту від 05.06.2024 року в розмірі 2560 грн.; 6. Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 21.06.2024 року, з якого вбачається, що адвокат виконав наступні послуги: складення відзиву на позовну заяву КП "ХТМ" до [PERSON] про стягнення заборгованості, вартість послуги 4250 грн.; 7. Копію платіжної інструкції № 0.0.3720541150.1 від 21.06.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] перерахувала [PERSON] гонорар адвоката згідно акту від 21.06.2024 року в розмірі 4250 грн.; 8. Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 03.07.2024 року, з якого вбачається, що адвокат виконав наступні послуги: аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики та складення заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, вартість послуги 3400 грн.; 9. Копію платіжної інструкції № 0.0.3740789294.1 від 03.07.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] перерахувала [PERSON] гонорар адвоката згідно акту від 03.07.2024 року в розмірі 3400 грн.; 10. Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 08.07.2024 року, з якого вбачається, що адвокат виконав наступні послуги: складення заяви про розстрочення виконання рішення суду, вартість послуги 850 грн.; 11. Копію платіжної інструкції № 0.0.3747506900.1 від 08.07.2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] перерахувала [PERSON] гонорар адвоката згідно акту від 08.07.2024 року в розмірі 850 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial