Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивачка у особі свого представника - адвоката Левченка В.В. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. У зв`язку із тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя, втратили почуття любові, поваги та взаємодопомоги та підтримки, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивачки подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розгляду справи без фіксації судового засідання технічними засобами та постановлення рішення не заперечує. Представник відповідача - адвокат Невмержицький В.П. на адресу суду направив відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив суд розглядати справу без участі сторони відповідача та проти ухвалення рішення не заперечує. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 16.03.2022 року, місце укладення - Данія, [PERSON] , номер у книзі реєстрації актів про шлюб 19531, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб з апостилем. Сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дитини з апостилем. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою у заяві, сторони втратили почуття любові один до одного, спільного господарства не ведуть та припинили шлюбно-сімейні відносини. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про визнання відповідачем позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved