Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

11.04.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Власниками спадкового майна, а саме будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожний, є дід позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] с співвласниками земельної ділянки, кадастровий номер 0522282600:01:000:0586 площею 0,3383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вид спільної власності - «спільна сумісна» та земельної ділянки кадастровий номер 0522282600:01:000:0585, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вид спільної власності - «спільна сумісна». [INFO] дід позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на частину земельної ділянки площею 0,3383 га та частину земельної ділянки площею 0,25 га. Батько позивача [PERSON] прийняв спадщину, після смерті свого батька [PERSON] , але не встиг оформити свої спадкові права та помер [INFO] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. заведена спадкова справа за №15/2023. При цьому мати позивача [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Інших спадкоємців немає. Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. від 04.03.2024 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,3383 га, кадастровий номер 0522282600:01:000:0586 та земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 0522282600:01:000:0585, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки. На даний час позивач не в змозі реалізувати своє право на отримання спадщини. через що вимушена звертатися до суду. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 01.07.2024 було витребувано у приватного нотаріуса Рибаченкао Г.Д. матеріали спадкової справи №15/2023, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та матеріали спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а в разі відсутності спадкової справи надати відповідний витяг зі спадкового реєстру. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, проте представник подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд даної справи без участі представника. У судове засідання позивач не з`явилась, однак у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.1996 серія [NUMBER] власниками спадкового майна, а саме: будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожний, є дід позивача - [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягу з рішення від 13 жовтня 2009 року Козинецької сільської ради №39 «Про впорядкування нумерації житлових будинків [ADDRESS] » було змінено нумерацію будинку з « [ADDRESS] » (а.с. 11). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2016 позивач (дошлюбне прізвище [PERSON] ) розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 13). 27.06.2017 позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12) Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.07.2015 [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки, кадастровий номер 0522282600:01:000:0586 площею 0,3383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вид спільної власності - «спільна сумісна» (а.с. 17). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] за правом спільної сумісної власності (а.с. 15). Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.07.2015, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки кадастровий номер 0522282600:01:000:0585, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вид спільної власності «спільна сумісна» (а.с. 18). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] за правом спільної сумісної власності (а.с. 16). [INFO] дід позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.05.2022 (а.с. 20). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на частину земельної ділянки площею 0,3383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та частину земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] прийняв спадщину, після смерті свого батька [PERSON] , але не встиг оформити свої спадкові права та помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.12.2022 (а.с. 19) та матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.80-85). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. заведена спадкова справа за №15/2023 на підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини від 13.06.2023 (а.с. 52). При цьому, мати позивача [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини (а.с. 56 на звороті). Інших спадкоємців немає. Надалі, постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. від 04.03.2024 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,3383 га, кадастровий номер 0522282600:01:000:0586 та земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 0522282600:01:000:0585, що розташовані за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що у видачі свідоцтва про право на спадщину є невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки. А тому на даний час позивач не в змозі реалізувати своє право на отримання спадщини, що стало підставою для звернення до суду. Як слідує з матеріалів спадкової справи №15/2023 до майна померлого [PERSON] , позивач 30.11.2023 подала приватному нотаріусу Рибаченко Г.Д. заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після свого батька [PERSON] (а.с. 62). Родинні зв`язки між позивачем та спадкодавцем [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 10.08.1983 (а.с. 8) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2017 (а.с. 12), з якого слідує, що позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2016 позивач (дошлюбне прізвище [PERSON] ) розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 13). Крім того, на запит приватного нотаріуса Рибаченко Г.Д. від Першої вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області було надано копію спадкової справи №864/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи слідує, що син [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріуса із відповідною заявою та спадщину прийняв за заповітом, посвідченим секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, [PERSON] 23.12.2011 за реєстровим №125 (а.с. 80 на звороті, 83 на звороті). Однак [PERSON] не встиг оформити свої спадкові права, оскільки [INFO] помер. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належані особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За змістом сг. 357 ЦК України під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч.2). Відповідно до ч.2 ст. 372 ІДК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (ч. 4). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом (ч. 5). Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Як було встановлено судом, земельна ділянка, кадастровий номер 0522282600:01:000:0586 площею 0,3383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 0522282600:01:000:0585, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю двох осіб, частки кожної з них завідомо не визначені. У даному об`єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Оскільки у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/2 частці в об`єкті нерухомості. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved