Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач завернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1082. В період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. З часу коли вони перестали проживати разом, як одна сім`я , кожний з них став жити своїм приватним життям, шлюбні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства, внаслідок чого у них зникли спільні інтереси та вподобання. Їхні погляди на життя кардинально розбігаються. Більше того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Збереження шлюбу вважає недоречним і неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним, оскільки довгий час, їхній шлюб існує тільки формально, шлюбні відносини припинились. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна. Їхній неповнолітній син [PERSON] з часу фактичного розірвання стосунків батька із його матір`ю, проживає спільно із позивачем на його повному фінансовому утриманні та вихованні. Оскільки в матері немає можливості належним чином виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Також мама дитини не працює, тому не може створити належний медичний догляд та умови для розвитку природніх здібностей дитини. Відповідачка [PERSON] не заперечує, щоб після розірвання шлюбу, неповнолітній син залишиться проживати з батьком та перебуватиме на повному його утриманні та самостійному вихованні. Необхідність встановлення судовим рішенням місця проживання дитини та встановлення факту, що [PERSON] буде самостійно виховувати дітей обумовлюється тим, що для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дітей в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. Встановлення факту проживання, самостійного виховання та утримання [PERSON] сина [PERSON] необхідно йому для можливості пересування з дитиною без документальної згоди матері, зняття дитини з реєстрації місця проживання та реєстрації дитини за новим місцем проживання, можливості забезпечити сину відпочинок та оздоровлення за кордоном, оформлення та отримання належних соціальних виплат. Іншим шляхом не може підтвердити факт самостійного виховання дітей батьком. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання ним дітей. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо його задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1082 (а.с.5). В період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком, суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що встановлення факту проживання, самостійного виховання та утримання [PERSON] сина [PERSON] необхідно йому для можливості пересування з дитиною без документальної згоди матері, зняття дитини з реєстрації місця проживання та реєстрації дитини за новим місцем проживання, можливості забезпечити сину відпочинок та оздоровлення за кордоном, оформлення та отримання належних соціальних виплат. Іншим шляхом не може підтвердити факт самостійного виховання дітей батьком. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження обставин самостійного виховання [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , судом досліджуються наступні документи: Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 02.05.2024 року, сторони визначились, що неповнолітній син [PERSON] , буде проживати разом із батьком [PERSON] та перебуватиме на його самостійному одноособовому вихованні, на повному забезпеченні та опікунстві (а.с.12). Згідно наданої довідки від сімейного лікаря від 31.07.2024 року вбачається, що за медичною допомогою та профілактичними оглядами з приводу сина звертається їхній батько (а.с.2). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає разом із сином, самостійно його утримує та виховує (а.с. 14-17), що також підтверджується наданими характеристиками з навчального закладу, басейну, англомовного центру (а.с.18-20). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та не заперечувалось [PERSON] те, що неповнолітній син проживає з своїм батьком, який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері. За таких обставин, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved