Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Міністерство оборони України, Яготинський відділ ДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису та визнання права власності. Відповідно до позовних вимог просила встановити факт батьківства [PERSON] , громадянина України, який народився [INFO] у селі Зоряне Ружинського району Житомирської області, який помер [INFO] , відносно [PERSON] , яка народилася [INFO] , в с. Капустинці Яготинського району Київської області. Внести зміни до актового запису №06 від 28.09.2006 складеного Капустинською сільською радою Яготинського району Київської області про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , а саме: в графі «батько» дитини зазначити: [PERSON] громадянин України, [INFO] , який народився в с. Зоряне Ружинського району Житомирської області; - в графі «прізвище» дитини замість « [PERSON] » зазначити « [PERSON] »; у відомостях про «ім`я» та «по-батькові» дитини залишити без змін. Визнати за [PERSON] , яка народилася [INFO] , право власності на грошові кошти, які містяться на банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» відкритому на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обгрунтовано тим, що з квітня 2005 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] та проживала разом з ним однією сім`єю в с. Капустинці Яготинського району ( на даний час Бориспільського району) Київської області. Від вказаних відносин у січні 2006 року позивачка по справі завагітніла, про що відразу повідомила [PERSON] . 13 вересня 2006 року позивачка народила доньку - [PERSON] , про що 28 вересня 2006 року Капустинською сільською радою Яготинського району Київської області було вчинено запис за №06. У зв`язку з тим, що із батьком дитини позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а саме: у графі батько записано: [PERSON] . В той же час, [PERSON] визнавав своє батьківство відносно доньки, забирав її із пологового будинку, піклувався про її розвиток та виховання. Тобто, [PERSON] виконував усі обов`язки батька дитини, передбачені сімейним законодавством. Факт визнання батьківства [PERSON] відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , підтверджується спільними фотографіями, останньою збереженою перепискою, а також генетичною експертизою, зокрема висновком експерта №935-МГ, згідно якого встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадково збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків складає не менше 99,9999%. У травні 2011 року позивачка знову завагітніла від [PERSON] та народила другу дитину - сина [PERSON] , про що 19 січня 2012 року складено відповідний актовий запис №2. Під час народження другої дитини [PERSON] написав свою заяву про визнання батьківства. 27 квітня 2012 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, про що у виконавчому комітеті Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області було вчинено запис за №1. В той же час, згідно Указу Президента України [PERSON] було призвано до лав Збройних Сил України, де він проходив військову службу і приймав безпосередньо участь у бойових діях. [INFO] під час виконання бойового завдання [PERSON] помер. Як з`ясувалося на даний час після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді грошових коштів на картковому рахунку в АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, точна сума позивачці вказаних коштів невідома, а тому вважає за необхідне витребувати зазначені відомості в судовому порядку. При цьому, позивачка по справі до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, однак [PERSON] в силу вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такою, що прийняла спадщину. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 25.10.2023 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О. В., юридична адреса: вул. Каштанова алея 1 м. Яготин) надати до суду належним чином завірену інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зобов`язано АТ КБ "ПриватБанк", юридична адреса: вул. Грушевського 1д, м. Київ 01001, адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30 м. Дніпро, 49094, надати до суду належним чином завірені відомості щодо залишку грошових коштів на банківських рахунках [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 1 грудня 2022 року по 1 січня 2023 року (надати відповідну виписку з банку). 21.11.2023 року від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У провадженні Яготинського районного суду перебувала справа №382/217/23 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису. Метою подання згаданої заяви стало те, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , який проходив військову службу і приймав участь у бойових діях, встановлення факту батьківства має для заявника юридичне значення, оскільки це пов`язано з оформленням соціальних пільг на дитину. Представник заявниці звернувся із запереченнями щодо клопотання про закриття провадження по справі, в котрому зазначено наступне. Враховуючи, що між сторонами виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для встановлення певного соціально-правового статусу та оформлення соціальних пільг для сім`ї у зв`язку зі смертю військовослужбовця (про що заявниця вказала у заяві), суд дійшов висновку, що за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Крім того, суд зазначив, що у спірних правовідносинах суд враховує правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу для отримання соціальної виплати. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. У зв`язку з наведеним, ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26.07.2023 провадження у справі №382/217/23 закрито. Враховуючи, що у справі №382/217/23 заявник вказувала про мету отримання соціальних пільг на дитину, а у даній справі Позивач самостійно вказав у якості третьої особи Міністерство оборони України, наслідком встановлення факту батьківства, окрім зазначеного у позовній заяві права на спадкування, є підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, передбаченого, серед іншого. Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Водночас, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення п померлою. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з позовної заяви, 27.04.2012 між Позивачем та загиблим [PERSON] укладено шлюб. Отже, Позивач належить до першої черги спадкоємців за законом та має право на звернення із заявою до відповідних органів для прийняття спадщини. 06.03.2024 року від представника позивача через канцелярію суду надійшли заперечення щодо клопотання про закриття провадження по справі з котрих вбачається, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц виснувала, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12 пункту 2 частини першої статті 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.03.2023, від висновку якого просить відступити Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц, виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21 вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 2901289122-ц (провадження № 61- 13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Таким чином, враховуючи те, що під час розгляду даної справи в судовому порядку встановлюється юридичний факт без будь-якого спору із суб`єктом владних повноважень, вважаємо, що розгляд даної справи повинен здійснювати в порядку цивільного судочинства. Просила в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі, відмовити. 13.03.2024 року через підсистему "Електронний суд" від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли письмові пояснення, з котрих вбачається, що позивачем в якості відповідача зазначено Яготинську міську раду Київської області. Водночас, вимога, заявлена в позовній заяві - встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , що не відповідає вимогам статті 175 ЦПК щодо форми та змісту позовної заяви, оскільки Позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів з боку Відповідача. Вважає, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України. Щодо наявності осіб, які мають право на прийняття спадщини. Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини. Окрім того, відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено мету, з якою заявник просить встановити факт. Метою встановлення факту, що має юридичне значення, є сукупність особистих чи майнових прав громадян, які особа планує реалізувати за допомогою встановлення такого факту. Тобто мета повинна підтверджувати, що факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Позивач у позовній заяві вказує мету встановлення факту, а саме те, що встановлення факту батьківства зумовлене оформленням спадкових прав. Як вбачається з позовної заяви, 27.04.2012 між Позивачем та загиблим [PERSON] укладено шлюб. Отже, Позивач належить до першої черги спадкоємців за законом та має право на звернення із заявою до відповідних органів для прийняття спадщини. Крім того, у загиблого [PERSON] є син [PERSON] , щодо якого загиблий написав заяву про визнання батьківства, отже, вказана особа також належить до спадкоємців першої черги в силу положень статті 1261 ЦК України. Таким чином, Позивач може реалізувати своє право на отримання спадщини шляхом звернення до відповідних органів з заявою про прийняття спадщини. При цьому, вказівка Позивача про те, що [PERSON] в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, є необґрунтованою, оскільки батьківство [PERSON] відносно [PERSON] на даний час не встановлено, запис про народження дитини здійснено відповідно до ст.135 СК України. Щодо підстав встановлення батьківства. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується доданими до заяви документами, між Позивачем та загиблим [PERSON] 27.04.2012 укладено шлюб. Отже, підстави для встановлення факту батьківства, визначені статтею 135 СК України, не можуть бути застосовані, оскільки Позивач з 27.04.2012 перебувала з загиблим у офіційному шлюбі. Крім того, вимога Позивача про внесення змін до актового запису є безпідставною, оскільки відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду про визнання батьківства(материнства). Водночас, СК України розділяє поняття визнання батьківства за рішенням суду та встановлення факту батьківства за рішенням суду. 01.04.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача по справі Яготинську міську раду на належного відповідача [PERSON] . Клопотання обгрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів справи, а саме інформаційної довідки із Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Яготинською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Враховуючи те, що позивачці по справі на даний час стало відомо, що до Яготинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася мати померлого, а саме [PERSON] , вважаємо за необхідне з метою процесуальної економії, здійснити заміну неналежного відповідача, Яготинську міську раду Київської області, на належного відповідача - [PERSON] . 05.04.2024 року через підсистему "Електронний суд" від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, з котрих вбачається, що пред`явлені у цій справі Позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останню не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 05.04.2024 року замінено первісного відповідача - Яготинську міську рада Київської області належним відповідачем - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків та серія, номер паспорту; невідомі, місце реєстрації; с. Фарбоване Бориспільського району Київської області, 07753, засоби зв`язку та електронна пошта; невідомі. Відкладено підготовче судове засідання та надано [PERSON] 15 денний строк для надання відзиву. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 17.05.2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Яготинську державну нотаріальну контору надати до суду копію спадкової справи № 57/2023 відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зобов`язано АТ КБ "ПриватБанк" надати до суду відомості щодо залишку грошових коштів на банківських рахунках [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] за період з 01 грудня 2022 року по 01 січня 2023 року (надати відповідну виписку з банку). 29.08.2024 року через підсистему "Електронний суд" від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, з котрих вбачається, що щодо недотримання форми та змісту позовної заяви. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, окрім іншого, є: змагальність сторін. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. (п.4 ч.3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відсутність порушення прав та законних інтересів особи є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Саме про це констатував Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2023 року у cправі № 910/5958/20. А вже, якщо особа доведе, що її право порушено, вона може скористатися не будь- яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3ст. 16 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до частин першої, третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Звертає увагу суду, що вимога, заявлена в позовній заяві - встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , не відповідає вимогам статті 175 ЦПК щодо форми та змісту позовної заяви, оскільки Позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів з боку Відповідача. Щодо наявності осіб, які мають право на прийняття спадщини Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК (1502-06), зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини. Окрім того, відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено мету, з якою заявник просить встановити факт. Метою встановлення факту, що має юридичне значення, є сукупність особистих чи майнових прав громадян, які особа планує реалізувати за допомогою встановлення такого факту. Тобто мета повинна підтверджувати, що факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Позивач у позовній заяві вказує мету встановлення факту, а саме те, що встановлення факту батьківства зумовлене оформленням спадкових прав. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з позовної заяви, 27.04.2012 між Позивачем та загиблим [PERSON] укладено шлюб. Отже, Позивач належить до першої черги спадкоємців за законом та має право на звернення із заявою до відповідних органів для прийняття спадщини. Крім того, у загиблого [PERSON] є син [PERSON] , щодо якого загиблий написав заяву про визнання батьківства, отже, вказана особа також належить до спадкоємців першої черги в силу положень статті 1261 ЦК України. Таким чином, Позивач може реалізувати своє право на отримання спадщини шляхом звернення до відповідних органів з заявою про прийняття спадщини. При цьому, вказівка Позивача про те, що [PERSON] в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, є необґрунтованою, оскільки батьківство [PERSON] відносно [PERSON] на даний час не встановлено, запис про народження дитини здійснено відповідно до ст.135 СК України. Щодо підстав встановлення факту батьківства. Відповідно до статті 135 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується доданими до заяви документами, між Позивачем та загиблим [PERSON] 27.04.2012 укладено шлюб. Отже, підстави для встановлення факту батьківства, визначені статтею 135 СК України, не можуть бути застосовані, оскільки Позивач з 27.04.2012 перебувала з загиблим у офіційному шлюбі. Крім того, вимога Позивача про внесення змін до актового запису є безпідставною, оскільки відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду про визнання батьківства(материнства). Водночас, СК України розділяє поняття визнання батьківства за рішенням суду та встановлення факту батьківства за рішенням суду. Водночас, слід звернути увагу суду, що за тривалий час проживання однією сім`єю, Заявницею та загиблим [PERSON] не вживались будь які дії, спрямовані на визнання факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , згадані особи не звертались до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану чи до суду з метою визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, у зв`язку з чим можна дійти висновку, що дії Заявниці свідчать про небажання визнання батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , до моменту смерті [PERSON] та відсутність протягом близько 14 років (2006-2022) наміру подати заяву про визнання батьківства. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині встановлення факту батьківства, та просила прийняти відмову від позовних вимог в частині визнання права власності на грошові кошти, з огляду на прийняття відповідача права власності на грошові кошти та в цій частині захист прав позивача потребує іншого способу захисту. Представник третьої особи Яготинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) направила заяву про розгляд справи в її відсутність проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] направила заяву через канцелярію суду просила справу розглядати в її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та підтримав письмові пояснення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06 від 18.12.2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995 року). У рішенні від 08.04.2004 року у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява № 11057/02) Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. В силу ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно із ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В силу п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а саме: у графі батько записано: [PERSON] (а.с.10-11). 27 квітня 2012 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, про що у виконавчому комітеті Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області було вчинено запис за №1 (а.с. 12). [PERSON] , що народився [INFO] має батьків - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження вбачається, що [PERSON] та їїї чоловік [PERSON] проживали з 2005 року по 2016 рік та вели спільне господарство за адерсою: [ADDRESS] (а.с.14-15). [INFO] [PERSON] помер (а.с.17). Містяться фото чоловіка та дівчинки (а.с.16). Відповідно до висновку експерта №935-МГ, згідно якого встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадково збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків складає не менше 99,9999% (18-20). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що на [PERSON] заведена спадкова справа №57/2023 (а.с.29). Згідно виписок по рахунках [PERSON] за період з 01.12.2022 року по 01.01.2023 року, вбачається, що на рахунках перебувають грошові кошти в сумі 1146, 39 грн. та 31349, 80 грн. (а.с.38-40, 181-183). Згідно копії спадкової справи №57/2023 до майна померлого [INFO] - [PERSON] , вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.127-155). Враховуючи, наявні докази в матеріалах справи та висновок експерта №935-МГ щодо встановлення батьківства, згідно якого встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадково збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків складає не менше 99,9999%, позовні вимоги в частині встановлення факту батьківства, задоволити та враховуючи, що представник позивача просив прийняти відмову від позовних вимог в частині визнання права власності на грошові кошти, з огляду на прийняття відповідача права власності на грошові кошти та в цій частині захист прав позивача потребує іншого способу захисту, то в цій частині дані позовні вимоги підлягають до закриття.

Outcome: approved