Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

23 квітня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 46 219,49 гривень, сплачений судовий збір 3028 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 7 100 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631258681. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії - 200 000 гривень. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень. АТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача, відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Однак, [PERSON] належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, станом на 20 грудня 2021 року, в розмірі 46 219,49 гривень. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №631258681 від 27 вересня 2019 року, укладеним з відповідачем. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №631258681 від 27 вересня 2019 року. Оскільки на теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконала, кредитну заборгованість не погасила, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем не додано переліку договорів, за якими відступлено право за договором, за підписом обох сторін договору, ані доказів оплати ціни вимоги, ані акту приймання-передачі Реєстру боржників, який повинен бути також за підписом двох сторін, тобто позивачем не доведено, що він, відповідно п.2.3 договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року набув право вимоги до відповідача. Також, позивач не довів факт надання АТ "Альфа-Банк" кредитних коштів відповідачу, відомостей про те, що рахунок, відкритий в порядку виконання умов кредитного договору, підписаного 27 вересня 2019 року, матеріали справи не містять; відсутні відомості, що платіжні карти видавалися відповідачу. Відсутні відомості щодо перевипуску карти, строк дії якої становить 3 роки, тобто до 27 вересня 2022 року, тобто строк дії оферти сплинув. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності по кредитному договору, в якій вона посилається на те, що договір укладено між сторонами 27 вересня 2019 року, Відповідно до п.2 акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відповідачу відновлювальної кредитної лінії від 27 вересня 2019 року ПАТ "Альфа-Банк" відкриває клієнту рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну карту строком дії 3 роки з моменту її випуску. Таким чином, вже починаючи з 27 вересня 2022 року банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту почався перебіг строку позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до нарахування відсотків за користування кредитом, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише у травні 2024 року. Просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. 25 червня 2024 року позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву і зазначив, що ними до позову додані всі докази, що підтверджують те, що вони є належними кредиторами за вказаним кредитним договором, на спростування доводів відповідача щодо відсутності доказів переходу прав вимоги до позивача направив копію акту прийому-передачі реєстру боржників, а також підтвердження оплати за договором факторингу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 27 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631258681, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у виді відновлювальної кредитної лінії з лімітом в 200 000 гривень, на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлюваної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Сума щомісячного платежу 277 гривень. Факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів за даним договором підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] . З зазначеної виписки встановлено активне користування відповідачем кредитними коштами з 27 вересня 2019 року по 26 травня 2020 року. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. Як встановлено судом, позивачем зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору №631258681 виконано, проте [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконувала, щомісячно кредит не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27 вересня 2019 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.1050 та ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач заборгованість за договором не сплатила, що є порушенням прав кредитора. Станом на 20 грудня 2021 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 46 219,49 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд виходить з наступного. Заперечення відповідача про неотримання нею кредитних коштів, не доведені належним чином, оскільки як убачається з досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено використання останньою кредитними коштами, що не спростовано в ході судового розгляду. Кредитна картка видавалася відповідачу АТ "Альфа-Банк", саме відповідач має до неї доступ і у разі неотримання на кредитну картку кредитних коштів від АТ "Альфа-Банк", могла довести суду цей факт, шляхом надання виписки по своєму особистому рахунку, про рух коштів по картці, однак доказів не отримання нею кредитних коштів суду не надано, натомість з виписки по рахунку [PERSON] , наданої позивачем, вбачається, що на рахунку відповідача були зараховані кредитні кошти і вона користувалася ними, починаючи з 27 вересня 2019 року. Посилання на ненадання позивачем реєстру боржників з переліком їх особистих даних, розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників, а також іншої інформації взагалі не ґрунтуються на нормах закону, оскільки статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Статтею 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформаці. . Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Отже, надання повного реєстру боржників з переліком їх особистих даних, розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників, а також іншої інформації, суперечить вимогам норм законодавства , що наведені вище. Розмір заборгованості, яка відображена у детальному розрахунку, не спростована будь-яким контррозрахунком відповідача. Інші заперечення, які зазначені у відзиві, не спростовують ні факту отримання відповідачем кредитних коштів, ні наявності заборгованості по кредиту. Що стосується посилань відповідача на те, що позивач не надав належних доказів переходу до нього права грошової вимоги по зазначеному договору, суд вважає, що вони спростовуються письмовими доказами, долученими до справи, а саме: договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, додатком 1-1 до вказаного договору, актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, платіжним дорученням №34291 від 20 грудня 2021 року про сплату грошових коштів позивачем на користь первісного кредитора АТ "Альфа-Банк" за договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, у судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, на які посилається відповідач, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Що стосується заяви відповідача про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 вересня 2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631258681. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії - 200 000 гривень. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень. АТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк". Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача, відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Однак, [PERSON] належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, станом на 20 грудня 2021 року, в розмірі 46 219,49 гривень, яка складається із: 40 409 гривень - тіло кредиту, 4 945,86 гривень - заборгованість по відсотках, 864,63 гривень - овердрафт. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №631258681від 27 вересня 2019 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на змовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор вправі вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, а боржник не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання. \~ \~ \~ \~З оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631258681 від 27 вересня 2019 року, паспорту споживчого кредиту та анкети-заяви, вбачається, що сторони уклали договір 27 вересня 2019 року, відповідачу видано кредитну картку на споживчі цілі, ліміт кредиту 200 000 гривень, строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії, за умови дотримання клієнтом умов договору, строк внесення щомісячного платежу - до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки, сума щомісячного платежу - 277 гривень, порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 гривень. Згідно виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, встановлено, що позичальник внесла останній платіж для погашення заборгованості за кредитним договором 26 травня 2020 року. Отже, встановлені обставини свідчать про неналежне виконання позичальником обов`язків, визначених кредитним договором та про те, що з 26 травня 2020 року банк вже знав про порушене право. 20 грудня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до боржника - відповідача по справі. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності Відповідно, банк повинен був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав в строк до 26 травня 2023 року, проте, оскільки банк подав позовну заяву до суду лише у квітні 2024 року, то позовна заява подана з пропущеним строком позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 (судця-доповідач Романюк Я.М.), постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі №759/11503/14-ц (судця-доповідач Симоненко В.М.), Поставові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року №61-1191св18. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Відповідач заявила про застосування строків позовної давності, про що подала суду письмову заяву, разом із відзивом на позовну заяву 07 червня 2024 року, копії яких направила позивачу по справі. Позивач 25 червня 2024 року подав відповідь на відзив на позовну заяву. Клопотань про поновлення строків позовної давності позивач до суду не надавав. Суд не знаходить підстав для поновлення строків на звернення позивача до суду за захистом його порушених прав, при цьому суд зауважує, що відповідач свій обов`язок перед позивачем не виконала. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. На це звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року по справі №755/13805/16-ц (пункт 53 постанови). Оскільки сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову саме у зв`язку зі спливом строків позовної давності. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed