Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

12.07.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свій позов тим, що 20.09.1997 року вона уклала шлюб з відповідачем, однак, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, довіри та різними поглядами на життя та цінності. Крім того, позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 30.07.2024 року відкрито провадження у даній справі. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що 20.09.1997 року, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Маяківською сільською Радою народних депутатів Красноокнянського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 06. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя між позивачем та відповідачем складалось добре, проте з квітня 2024 року шлюбні відносини між сторонами розірвані через різні життєві принципи, відсутність взаєморозуміння, а також через різні погляди на принципово важливі життєві питання. На думку позивача, почуття любові з відповідачем повністю втрачене, вони стали чужими людьми і строк на примирення за таких обставин, не вплине на збереження його буде суперечити спільним інтересам. Шлюб між позивачем та відповідачем розпався остаточно і поновити його неможливо, тому він носить лише формальний характер, а збереження його буде суперечити спільним інтересам. Також позивач зазначила, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо здійснення виховання та матеріального утримання дитини. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому потребує стабільної щомісячної матеріальної допомоги з боку батька, який має обов`язок його утриманню. Відповідач має постійний дохід та здатний забезпечити потреби дитини, необхідні для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у зв`язку з чим просила також стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, до [INFO] . Позивач та представник позивача, повідомлені належним чином, до суду не з`явились, представник позивача надав заяву, згідно якої\~позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у відсутність позивача та представника позивача/а.с. 28/. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання, не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав /а.с.29/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач надала заяву про розгляд справу у її відсутність,суд прийняв рішення про розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов\~підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 20.09.1997 року,\~Маяківською сільською Радою народних депутатів Красноокнянського району Одеської області, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 06 (свідоцтво про шлюб серії\~ [NUMBER] ) /а.с.11/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.17/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім`ї стало те, що між сторонами з квітня 2024 року шлюбні відносини припинені через різні життєві принципи, відсутність взаєморозуміння, а також через різні погляди на принципово важливі життєві питання. Між сторонами втрачені почуття любові, вони стали чужими людьми. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України, встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У зв`язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Окрім того, обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України суд визначає частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Як передбачено ч. 2 і 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та задовольняє його в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 605,60 грн. (50% від 1211,20 грн.). Крім того, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути частину судового збору у сумі 605,60 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про:\~ стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved