Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

У травні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 21 873 054,60 грн. у відповідності до боргової розписки від 29.11.2013, з яких, в тому числі основний борг: - 13 884 500,00 грн.; сума інфляційних втрати у розмірі - 6 604 656,88 грн.; 3% річних - 1 383 897,70 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до позивача з проханням надати в борг грошові кошти у сумі 350 000 доларів США, що за курсом НБУ становило 2 797 550,00 грн. Факт передачі грошових коштів відповідачу було підтверджено Договором позики від 29.11.2013 року, який був підписаний [PERSON] . Крім того, відповідно до п.7 Договору, виконання зобов`язання Позичальника щодо повернення сум отриманої Позики на користь Позикодавця забезпечується шляхом укладання договору поруки від 29.11.2013 року між Позикодавцем та [PERSON] . В обумовлений строк відповідач грошові кошти не повернув, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21 873 054,60 грн. та понесені судові витрати. 14 травня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою суду від 17.05.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.06.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечую проти винесення заочного рішення. Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи. Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 29.11.2013 року між [PERSON] (позикодавець, позивач - [PERSON] ) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець розуміючи значення своїх дій без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального, зобов`язується передати у власність Позичальника, грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в позику кошти в розмірі та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2 Договору сума позики за цим Договором становить 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США, що на момент укладення цього Договору за курсом продажу долара США встановленого Національним банком України складає еквівалент 2 797 550 (два мільйони сімсот дев`яносто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп. з розрахунку 7,99 грн. за 1 дол. США станом на 29.11.2013 року. Відповідно п. 3 Договору грошові кошти у позику в повній сумі передаються Позикодавцем Позичальнику готівкою в момент укладення цього Договору. Підписуючи даний Договір Позичальник підтверджує факт отримання грошових коштів у позики в повному розмірі. Згідно з п. 7 Договору виконання зобов`язань Позичальника щодо повернення сум отриманої Позики на користь Позикодавця забезпечується шляхом укладення договору поруки між Позикодавцем та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Відповідно до п. 12 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань, але в будь-якому випадку не пізніше ніж до «31» грудня 2020 року. Так, 29.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідач [PERSON] ) було укладено Договір Поруки, який забезпечує виконання зобов`язань боржником [PERSON] за Договором позики від 29.11.2013. Відповідно до п. 1.3. Договору поруки, порука поширюється на всі зобов`язання Боржника, які виникають за Договором позики б/н від 29.11.2013, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно п. 2.3. Договору поруки Поручитель зобов`язаний належно виконати зобов`язання Боржника у випадку та з моменту виникнення заборгованості Боржника у зв`язку із порушенням умов Основної угоди чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (відсутність коштів, банкрутство, інші боргові чи кредитні зобов`язання, тощо). Кредитор може вимагати від Поручителя дострокового виконання зобов`язань Боржника в повному обсязі за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами Основної Угоди. Відповідно до п. 2.9 Договору поруки, кредитор надсилає Поручителю лист з вимогою щодо погашення зобов`язань Боржника у разі невиконання чи неналежного виконання Боржником умов Основної угоди. Відповідно до п. 3.1. Договору, порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Основною Угодою. Не пред`явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Боржника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Боржника протягом 3-х років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Боржника. П. 3.2. Договору визначено, що цей Договір вступає в силу з моменту його укладення та діє до 29 грудня 2023 року. Так, у зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань позивач [PERSON] направив відповідачу як поручителю за Договором позики б/н від 29.11.2013 р., вимогу від 20.08.2023. 21.08.2023 [PERSON] отримала лист від 20.08.2023 від [PERSON] з вимогою сплати борг за Договором позики б/н від 29.11.2013 р., в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) доларів США, що на момент пред`явлення вимоги (20.08.2023 р.) за курсом продажу долара США встановленого Національним банком України складає еквівалент 13 090 000,00 грн., з розрахунку 37,4 грн. за 1 дол. США. Однак вимога позивача про сплату боргу залишилась не виконаною відповідачем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У своїй постанові від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14- ц Верховний Суд зазначив, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики, що оформлений Договором позики та Договором поруки, щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі еквівалентному 350 000,00 доларів США (в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 13 884 500,00 грн. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку боргу, який перевірено судом, встановлено, що за порушення відповідачем грошового зобов`язання підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1 383 897,70 грн. та інфляційні втрати - 6 604 656,88 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі 13 884 500,00 грн., 3 % річних у розмірі 1 383 897,70 грн. та інфляційні втрати - 6 604 656,88 грн. є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved