Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

12 червня 2024 року представниця позивача [PERSON] - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулася від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . 1.Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07 серпня 2024 року (а.с. 35-37). Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 серпня 2024 року (а.с. 59-60). Справу розглянуто 14 серпня 2024 року у порядку загального позовного провадження за участю представниці позивача, відповідачки, представниці органу опіки та піклування та дитини, відносно якої виник спір. 2. Аргументи сторін 2.1. Позиція позивача (а.с. 2-5) Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 12 грудня 2012 року, який 12.03.2024 розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина наразі проживає з батьками позивача та повністю знаходиться на утриманні позивача. Представниця позивача стверджувала, що відповідачкою були припинені всі особисті відносини з питань виховання сина, оскільки остання виїхала на нове місце проживання до міста Горішні Плавні. Вона не приділяє сину належної уваги, не піклується про нього, не займається та не цікавиться його здоров`ям, навчанням та вихованням. Вихованням дитини займається виключно позивач та його батьки. Наразі відповідачка проживає з іншим чоловіком, а позивач проходить службу в Збройних силах України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . 12.04.2024 відповідачкою було складено та нотаріально посвідчено заяву про те, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина. Відповідачка практично не цікавиться життям сина, не відвідує навчальний заклад, який відвідує дитина. Позивач та його батьки постійно піклуються про розвиток, виховання та лікування дитини, забезпечують його самі. Відповідачка повністю усунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, подальше батьківство відповідачки порушує немайнові та майнові права дитини, створює перепони та незручності у вирішенні життєвих питань, що його стосуються. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина, оскільки мати фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. При нормативному обґрунтуванні позову посилалися на статті 164, 165, 169 Сімейного кодексу України, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». У судовому засідання представниця позивача позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Підтвердила, що дитина сторін спору наразі проживає разом з батьками позивача, а позивач призваний на військову службу під час мобілізації та не може звільнитися з військової служби. 2.2. Позиція відповідача Відповідачка не скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні пояснила, що дійсно дитина з нею не проживає, а проживає разом з батьками її колишнього чоловіка. Вона ж інколи спілкується з сином, має іншу сім`ю, проживає в іншому населеному пункті. Через роботу з 09.00 до 20.00, а інколи і до 22.00 години, їй ніколи займатися дитиною. Бажає, щоб син проживав з колишнім чоловіком. Повідомила, що інколи допомагає синові коштами, які переказує на картковий рахунок дідуся (батька позивача), та речами. При вирішенні спору покладалася на розсуд суду. 2.3. Позиція третьої особи (органу опіки та піклування) (а.с.19, 44) Орган опіки та піклування виконавчого комітету Козельщинської селищної ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку, про що зазначено у висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 27.05.2024 № 74. Висновок обґрунтовано тим, що відповідачка надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина, не має емоційного зв`язку з сином, не працює над налагодженням стосунків з колишнім чоловіком та його батьками, не відвідує дитину за місцем проживання, що, на думку органу опіки та піклування, можна розцінювати як недобросовісне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання, утримання, догляду за дитиною протягом тривалого часу. У судовому засіданні представниця служби у справах дітей пояснила. що дійсно дитині важливо залишатися з родиною, але якщо мати прийняла таке рішення (погодилася на позбавлення її батьківських прав), то орган опіки та піклування не може перешкоджати такому рішенню. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом 12 грудня 2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Новогалещинській селищній раді Козельщинського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2012 (а.с.7). Від шлюбних відносин у позивача та відповідачки [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що встановлено з копії свідоцтва про народження від 12 березня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Козельщинського районного суду від 12.03.2024, яке набрало законної сили 12.04.2024, шлюб, зареєстрований між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9-10). Відповідно до копії заяви від 20.04.2024, справжність підпису на якій нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Коваленком В.В. (реєстровий номер 1020), [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У цій же заяві відповідачка зазначила, що син проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Правові наслідки позбавлення батьківськи прав їй відомі. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.04.2024 № 46, виданої виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає (а.с.13). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої класним керівником та директором ліцею, [PERSON] , [INFO] , учень 3 класу Пригарівського ліцею, навчається у Пригарівському ліцеї з 01.09.2020. Навчанням та вихованням хлопчика займається дідусь та бабуся, з якими він постійно проживає (а.с.12). З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.04.2024 № 45/02-26, складеного комісією виконавчого комітету Козельщинської селищної ради, вбачається, що [PERSON] - мешканець [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: [PERSON] (зареєстрована, але не проживає); [PERSON] - син; [PERSON] - мати; [PERSON] - батько, усього 5 осіб. Громадянин [PERSON] служить у Збройних Силах України, приїжджає у відпустки, на час складення акту проходив лікування. [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає, знаходиться у [ADDRESS] . Матеріально-побутові умови хороші, будинок загальною площею 96,0 кв. м має 3 житлові кімнати, газове опалення, водопостачання - колодязь; будинок охайний, умебльований, санітарні умови хороші (а.с.14). З відповіді директора КНП «Козельщинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Козельщинської селищної ради від 19.04.2024 № 95 вбачається, що у переважній більшості [PERSON] , [INFO] , відвідував сімейного лікаря та лікаря-педіатра у супроводі бабусі [PERSON] (а.с.15). У психологічному заключенні від 14.05.2024 практикуючий психолог [PERSON] зробила висновок, що на сьогоднішній день у [PERSON] високий ступінь емоційної прив`язки до ситуації, яка зараз відбувається в родині, підвищений стан особистісної тривожності хлопця, та дитина вже має сталу лабільність нервової системи, що вказує на дуже високу вірогідність нервового зриву (а.с.16-17). Також у психологічному заключенні зазначено, що у [PERSON] по відношенню до батька одна з проективних методик показала зі 100 % - 81,7%; до матері - реакція зі 100% - 41,5% (дитина ображена). На даний час хлопчик мешкає у батьків [PERSON] : дідуся [PERSON] , [INFO] , - пенсіонера; та бабусі [PERSON] , [INFO] , - пенсіонерки. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 27 травня 2024 року № 74, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козельщинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18-19). Висновок обґрунтовано тим, що відповідачка надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина, не має емоційного зв`язку з сином, не працює над налагодженням стосунків з колишнім чоловіком та його батьками, не відвідує дитину за місцем проживання, що, на думку органу опіки та піклування, можна розцінювати як недобросовісне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання, утримання, догляду за дитиною протягом тривалого часу. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 10.06.2024 [PERSON] перебуває на військовій службі (а.с.20). У порядку ч. 2 ст. 171 СК України у судовому засіданні було вислухано думку малолітнього [PERSON] , який підтвердив, що він на даний час проживає разом з дідусем та бабусею у с. Пригарівка, уроки допомагає робити бабуся, мама - ні, тато на війні, мама проживає окремо у м. Горішні Плавні, а він інколи з нею спілкується, їздить до неї у гості, мама іноді дає гроші та щось купляє. 4.Норми права та висновки Верховного Суду, які застосував суд Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Верховний Суд у схожій справі № 401/1944/22 виходив з того, що в оцінці обставин справи суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заяви відповідачки від 26 липня та 27 жовтня 2022 року, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22; від 01 серпня 2024 року у справі № 761/25311/20-ц. ВС у справі № 461/7387/16-ц (постанова від 02.10.2019) також виснував таке: Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Згідно з ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи найвищі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки та злісного ухилення нею від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що у свою чергу, виключає можливість застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У даній справі позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що відповідачка (матір дитини) не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що, на його думку, є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. На думку суду письмові докази, подані позивачем, не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення нею від виконання обов`язків з виховання дитини. Заява відповідачки, в якій вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, не може слугувати достатньою самостійною підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Крім того, під час судового розгляду справи було встановлено, що дитина хоча і проживала разом з позивачем, а наразі - бабою та дідом, проте іноді спілкується з матір`ю та отримує від неї допомогу у вигляді коштів та речей. Суд не погоджується з аргументами позивача та його представниці в тім, що відповідачка повністю усунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, подальше батьківство відповідачки порушує немайнові та майнові права дитини, адже, на думку суду, неналежна поведінка матері підлягає корегуванню, у тому числі за допомогою соціальної підтримки та сімейної медіації. Ураховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо умисного і свідомого нехтування обов`язками матері, суд уважає, що відсутні правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітнього сина. З висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських суд не погоджується, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим. Так, з матеріалів справи вбачається, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері щодо малолітньої дитини складено без участі відповідачки та лише спираючись на письмову згоду відповідачки на позбавлення її батьківських прав. Також, з психологічного заключення вбачається, що у малолітнього [PERSON] результат емоційної прив`язки до матері, хоч і є значно нижчим, ніж до батька, проте є також досить високим і складає 41,5 %, що пояснюється образою на матір, яка не проживає з сином та не приділяє йому достатньо уваги. Під час розгляду справи судом було встановлено, що дійсно дитина наразі проживає разом з дідом та бабою (батьками позивача), які ним опікуються, його фактично виховують та за ним доглядають, фінансово утримують. Мати ж хлопчика фактично самоусунулася від виховання сина, з дитиною не проживає, але інколи спілкується та допомагає матеріально. Фактично підтвердила, що дитина проживає з батьками позивача та перебуває на утриманні позивача. Батько дитини (позивач) є військовослужбовцем та проходить військову службу у лавах ЗСУ. Внаслідок таких обставин дитина фактично позбавлена батьківської опіки та піклування обох батьків та повністю перебуває на вихованні баби та діда. Проте жоден доказ у даній справі, окрім згоди-заяви відповідачки, не свідчить про те, що поведінку матері неможливо змінити на краще, чи така її поведінка несе загрозу для дитини і до неї слід застосувати такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав. Сам по собі факт згоди матері на позбавлення її батьківських прав та невідвідування дитини протягом певного часу може пояснюватися у даному випадку тим, що шлюб між нею та позивачем було нещодавно розірвано, й у відповідачки з`явилася нова сім`я. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судом факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Схожі висновки зробив Верховний Суд у справах № 753/2025/19, 466/9380/17, 465/3694/14-ц; 401/1944/22. Ураховуючи викладене суд відмовляє у задоволенні позову. 6. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 1211,20 грн. З врахуванням того, що позов позивача не підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про віднесення судових витрат у вигляді судового збору у сумі 1211,20 гривень на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed