Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 22.11.2019 року приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. вчинений виконавчий напис №8018 щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 35\~258,40 грн. та авансового внеску в сумі 650 грн. На підставі вказаного виконавчого напису було відкрите виконавче провадження про примусове стягнення вказаної суми з позивача на користь відповідача. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки йому не були надіслані повідомлення про наявність заборгованості, заборгованість, про стягнення якої був вчинений виконавчий напис, стосується договору, який не був нотаріально посвідчений. На підставі викладеного, позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, скасувати виконавчий напис та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., а також витрати по сплаті судового збору за позовну заяву та заяву про забезпечення позову. Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 07.06.2024 року (сформований в системі «Електронний суд»). До подання позову 03.06.2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою судді від 04.06.2024 року задоволена та вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженого в судовому порядку виконавчого документа. 11.06.2024 року позовна заява була залишена без руху. 27.06.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його та позивача відсутності. Відповідач не забезпечив явку до суду свого представника, про час слухання справи повідомлявся через систему «Електронний суд» відповідно до ч.7 ст. 14 ЦПК України. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова (Маржина) А.А. до суду не з`явився, пояснень на позов не надав, про час слухання справи повідомлялася. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С. до суду не з`явився, пояснень на позов не надав, про час слухання справи повідомлялася. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.05.2022 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 року; копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 07.12.2023 року; копію заяви про примусове виконання рішення від 15.01.2020 року; копію кредитного договору №4866/2101DCLRG1PT від 14.05.2015 року; копію виконавчого напису від 22.11.2019 року №8018; копію договору про надання правничої (правової) допомоги №90 від 07.03.2024 року; копію розрахунку; копію квитанції від 26.08.2024 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 14.05.2015 року між позивачем та АТ «Платинум Банк» в простій письмовій формі був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивачеві був наданий кредит в розмірі 13\~369,64 грн, з умовою - сплати 0,0001% річних. 22.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. за заявою ТОВ «ФК «Женева» був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 8018 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованості за кредитним договором №4866/2101DCLRG1PT від 14.05.2015 року в загальній сумі 35\~258,40 грн грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження №61107617. Станом на час розгляду справи в суді за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у виконавчому провадженні №61107617 стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~"Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету\~міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~"Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. \~ \~ \~ \~При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні, що передбачає п.1 Переліку. \~ \~ \~ \~Це також підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 21.09.2021 року по справі №910/10374/17. \~ \~ \~ \~Натомість в даному випадку кредитний договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц. Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. При цьому, позивач вказував, що нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог кредитора, на спростування цього, а також на підтвердження того, що позивач отримував повідомлення про наявність заборгованості та про необхідність її погашення, суду доказів не надано, натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2021 року №758/14854/20 провадження №61-15111св21 учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, вчиняючи 22.11.2019 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що не було доказів направлення повідомлення боржнику про наявність боргу, що спростовувало безспірність заявленої кредитором суми заборгованості, та на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідченні при укладенні. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Що стосується вимоги про скасування виконавчого напису нотаріуса, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис є самостійним виконавчим документом, який не передбачає попереднє ухвалення будь-якого рішення про вчинення такого напису, яке б можна було скасувати, тому ефективним способом захисту в подібній категорії справ є саме визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. По-друге, вимога про скасування рішення особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не узгоджується з положеннями ЦПК України. За такого позов підлягає частковому задоволенню. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову в сумі 968,96 грн та заяви про забезпечення позову в сумі 484,48 грн. Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правничої (правової) допомоги №90 від 07.03.2024 року, копією розрахунку, копією квитанції від 26.08.2024 року. Відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України. За такого, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 грн. є доведеними та пропорційними категорії та складності справи, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved