Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обгрунтований тим, що з 08 листопада 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, тому просить шлюб розірвати, а малолітніх дітейзалишити на її утриманні та вихованні. 29 березня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду в електронній формі заяву про надання строку для примирення тривалістю шість місяців. Заява обгрунтована тим, що він заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки немає жодних підстав для розірвання шлюбу. Вони як подружжя мають на утриманні трьох неповнолітніх дітей і він бажає докласти всіх зусиль для збереження сім`ї. Також зазначив, що тривалий час офіційно працює за кордоном в Чеській Республіці, а тому не може прибути в судове засідання. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. 29 березня 2024 року відповідач [PERSON] подав заяву про надання строку для примирення тривалістю шість місяців. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2024 року сторонам по справі надано строк для примирення тривалістю три місяці. 15 травня 2024 року позивачка [PERSON] подала клопотання про відновлення провадження у справі, оскільки протягом місяця відповідач не вчинив жодних дій щодо збереження сімейних відносин. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2024 року у задоволенні клопотання позивачки про поновлення провадження у справі - відмовлено. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2024 року провадження у справі поновлено, у зв`язку із закінченням строку для примирення. У судовому засіданні 16 квітня 2024 року позивачка [PERSON] позов підтримала повністю з підстав наведених у позовній заяві та заперечила щодо наданя строку для примирення. 02 вересня 2024 року позивачка подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що примирення з чоловіком неможливе, шлюб існує формально, тому просить його розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання, яке було призначено о 10 год 30 хв. 03 вересня 2024 року не прибув, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі у судове засідання 03 вересня 2024 року не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом . 08 листопада 2008 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у Козарівській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 10. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] . Підтвердженням даного факту є свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 08 листопада 2008 року ( а.с.3-5 ). Згідно матеріалів справи сторони по справі є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.7-9 ). Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. В статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом надавався строк для примирення подружжя з метою збереження сім`ї, однак примирення не відбулося. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" дав судам роз`яснення, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначені позивачкою підстави для розірвання шлюбу, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка у позовній заяві та в заяві про розгляд справи за її відсутності не зазначила про зміну прізвища, а тому суд після розірвання шлюбу залишає за нею, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище [PERSON] . Щодо залишення на утриманні та вихованні трьох малолітніх дітей разом із позивачкою [PERSON] , то суд зазначає таке. У частині першій статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Також в частині першій статті 161 СК України зазначено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Оскільки позивачкою у змісті позовних вимог не зазначена вимога, яка передбачена законом, а саме - визначення місця проживання дітей з матір`ю, тому

Outcome: approved