Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2018 року. У шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . 21 грудня 2020 року шлюб з відповідачем було розрізано. Сторони погодили, що дитина проживатиме з матір`ю. З початком війни в державі, вона разом з сином виїхала до Польщі, а згодом до Туреччини. В січні 2023 року вона з дитиною повернулася до Києва. Через два тижні відповідач взяв сина та без відома матері виїхав за кордон. Наразі він не повідомляє, де саме він знаходиться з сином. Відомо лише, що вони проживають в Нідерландах. Де насправді знаходяться вони в Нідерландах чи за зареєстрованим місцем проживання відповідача - невідомо. Сина повертати відповідач відмовляється. В позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем щодо визначення місця проживання сина неможливо, оскільки останній відмовляється вчиняти будь-які дії з метою вирішення вказаного питання. При цьому, вона не згідна з тим, щоб дитина проживала з відповідачем та наполягає на визначенні місця проживання разом з нею. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з матір`ю, а не з батьком. Вона є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості. Вказує, що на момент проживання дитини разом з нею, відповідач не брав участі у вихованні та розвитку сина. При цьому, вона не перешкоджає і не перешкоджатиме відвідинам батька до сина, та їх стосункам. У зв`язку з цим, просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою від 07 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13 лютого 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 11 березня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду 02 квітня 2024 року по справі залучено в якості третьої особи Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради з виключенням з числа третіх осіб Служби у справах дітей Одеської міської ради. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року зобов`язано Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради підготувати та надати висновок щодо доцільності з точки зору відповідності інтересам дитини визначення місця проживання з матір`ю. 06 травня 2024 року Управлінням з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради надано письмові пояснення по справі. Ухвалою суду від 13 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні адвокат позивача Олійник Б.І. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Адвокат відповідача Фонрабе Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представники третіх осіб до судового засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у вирішенні с пору поклалися на розсуд суду, з урахуванням найкращих інтересів дитини. Заслухавши думку адвокатів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2018 року, який розірваний відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2020 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 22 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено шлюбний договір стосовно розподілу майна і договір сплати аліментів від 22 жовтня 2020 року. Зокрема, в Договорі про сплату аліментів на дитину вказано, що дитина проживає з матір`ю - [PERSON] . За домовленістю сторін [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] аліменти на дитину та брати участь у додаткових витратах на дитину, які можуть бути викликані особливими обставинами на умовах визначених даним Договором. З початком війни в державі, позивач разом з сином виїхала до Польщі, а згодом до Туреччини. Факт виїзду позивача за кордон в березні 2022 року також підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач також вказав, що в період перебування позивача разом з дитиною за кордоном, почалися труднощі у спілкуванні з дитиною. Тому 14 грудня 2022 року відповідач звернувся в орган опіки з заявою щодо неправомірних дій матері дитини, а саме, що відповідачу невідомо де його син. 05 січня 2023 року листом Органу опіки відповідачу була надана відповідь про те, що мама і син за кордоном і остання планує в січні повернутися в Україну, задля подальшого медичного обстеження дитини. В січні 2023 року позивач повернулася в Україну. В позові позивач вказує, oо відповідач взяв сина без її відома та виїхав за кордон. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що сторони домовилися про те, що дитина буде проживати з батьком. При цьому, позивач то виїжджала за кордон, то поверталася в Україну. Натомість відповідач отримавши дитину від позивача, виявив, що стан здоров`я сина незадовільний і невідкладно почав обстеження та лікування в медичних закладах. Також зазначив, що позивач в межах отриманих коштів за договором про сплату аліментів на дитину від 22.10.2020 року, частково присилала кошти на утримання дитини. Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказала, що наразі відповідач не повідомляє, де саме він знаходиться з сином. Відомо лише, що вони проживають в Нідерландах. Де насправді знаходяться вони в Нідерландах чи за зареєстрованим місцем проживання відповідача - невідомо. Сина повертати відповідач відмовляється. При цьому, вона не згідна з тим, щоб дитина проживала з відповідачем та наполягає на визначенні місця проживання разом з нею. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з матір`ю, а не з батьком. Вона є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості. Вказує, що на момент проживання дитини разом з нею, відповідач не брав участі у вихованні та розвитку сина. При цьому, вона не перешкоджає і не перешкоджатиме відвідинам батька до сина, та їх стосункам. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 вищевказаної Конвенції держави - учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Виходячи з викладеного, рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, як вбачається з доданих до матеріалів справи письмових доказів, підтвердженням спільного проживання позивача з сином є: довідка від 09.11.2023 року - про те, що дитина відвідувала садок «Золотий колосок» в період з 09 місяця 2021 року по 21.02.2022 року. Дана довідка, підтверджує факт того, що дитина відвідувала садок, по його місцю реєстрації. Довідка Директора ЖК від 08.11.2023 року № 32 - на підтвердження факту того, що позивач та її син проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] , без вказівки про те, з якого часу і по який час, проте на сьогоднішній день сама Позивач надала докази того, що вони там не проживають. Витяг з реєстру територіальної громади від 05.10.2023 року - також підтверджує факт, який Відповідач не заперечує, що дитина прописана за адресою [ADDRESS] . Позивач до матеріалів справи також надавала Договір №22 від 27.06.2023 року про оренду квартири в м. Одеса. Цим самим підтверджуючи той факт, що остання з дитиною не проживає. Під час розгляду справи в суді позивач одружилася, про що надано копію Свідоцтва про шлюб від 29 грудня 2023 року, та у зв`язку з чим, змінила прізвище на « [PERSON] ». А також надала Акт обстеження умов проживання від 02.05.2024 року, з якого вбачається, що на даний час позивач разом з новим чоловіком [PERSON] в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи позовну заяву, можна зробити висновок, що фактично позивач, не погоджується з обраним місцем проживання дитини з 06.10.2023 року - а саме з часу реєстрації заяви до Начальника Головного управління НП України в Київській області, де остання повідомляє про те, що Відповідач протиправно вивіз дитину без її згоди в невідомому їй напрямку. Відповідач не заперечує того факту, що він разом із сином проживає в Нідерландах. Позивач зазначає, що не знає де проживає син. На спростування посилань позивача, як доказ відповідачем надано до відзиву на позовну заяву збережена в телефоні переписка з позивачем. Згідно якої, позивач та відповідач регулярно спілкуються, про сина, відбуваються постійні відеоконференції, позивач проінформована про місце та умови проживання сина. Позивач отримує відповіді на всі питання та дзвінки, щодо дитини. Коли позивач виявила бажання приїхати до сина, відповідач вказав місце їх проживання та запросив приїхати з 14 жовтня 2023 року під час канікул у сина (переписка за 19.09.2023 року). Проте з невідомих причин, позивач не приїхала до сина. Не дивлячись на це відповідач з позивачем продовжили нормальне спілкування, з питань, що стосується виховання дитини, що також підтверджується збереженою в мессенджерах перепискою. Також щодо посилань позивача про відсутність домовленостей з відповідачем про проживання та утримання дитини, самою позивачкою надаються до матеріалів справи квитанції - а саме: за 04.03.2023 року на суму 4 000 грн., 28.04.2023 року на суму 5 000 грн., 19.05.2023 року - на суму 1 500 грн., 31.05.2023 року на суму 3 500 грн., 28.07.2023 року на суму 4 000 грн., 09.07.2023 року на суму - 2 500 грн., 30.09.2023 року - 1 200 грн., 05.11.2023 року - 2 000 грн. Фактично це є частковим поверненням коштів, які відповідач сплатив позивачу за Договором про сплату аліментів на дитину, укладеним між сторонами спору 22.10.2019 року, де в п. 3 Договору указано, що відповідачем від позивача отримано кошти в сумі 600 000 грн., на момент підписання договору. Позивач перераховувала ці кошти на утримання їх спільного сина. Позивач вказує також на те, що відповідач відмовляється повертати сина, при цьому Відповідач вказує про те, що інтересам дитини відповідає перебування його за межами країни в якій іде війна. Так, судом встановлено, що після того, як позивач передала дитину відповідачу, останній виявивши ознаки захворювання дитини, відповідач, звернувся до закладів МОЗ, що підтверджується обстеженням від 17.01.2023 року проведеним Керівником відділенням психоневрології, д.м.н., Президентом Асоціації дитячих неврологів України Кириловою Л.Г. Наступні обстеження відбулося 22, 23, 30.01.2023 року. Паралельно окремі обстеження проводились в Медичному Центрі «Лікарська практика», що підтверджується протоколами від 19.01.2023 та 21.02.2023 року. Відповідач вказує у своєму відзиві про те, що враховуючи стан здоров`я дитини та фактичні бойові дії в Україні, відповідач, повідомивши позивача виїхав з сином за кордон, а саме до Нідерландів. З метою фінансового забезпечення себе та сина, відповідач не заявив, що він біженець і не став жити на допомогу від країни, а навпаки офіційно працевлаштувався, що підтверджується матеріалами наданими кодровим агенством «Харіф». Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Копією з реєстру населення про особисті дані наданих Муніципалітетом Берген -оп-Зом від 19.12.2023 року. Там же проживає і офіційно зареєстрований син [PERSON] , що також підтверджено Копією з реєстру населення про особисті дані наданих Муніципалітетом Берген -оп-Зом від 19.12.2023 року. Наприкінці квітня 2023 року [PERSON] був зарахований до початкової школи « Санта Марія » в м. Берген-оп-Зом. Згідно наданої зі школи « Санта Марія » інформації, перед зарахуванням до школи батько (відповідач) пройшов вступну співбесіду в школі з директором. Тезово: Згідно письмового Звіту директора школи від 16 січня 2024 року встановлено, що Батько турбується про розвиток свого сина. Коли син переїхав жити від матері до батька, було помітно, що він ще не може розмовляти, йому також було важко йти на контакт. В Україні батько звернувся до логопеда і психолога. З психологом було обговорено проблеми, травми та прив`язаності. Лікування ще не було завершено, коли вони вимушені були виїхати з України через війну. Навчання в школі [PERSON] розпочав з 8.05.2023 року. За порадою шкільного інспектора за згодою батька [PERSON] направлено в групу спостереження «Де Вліндербоум» для отримання більш детальної інформації про можливості та освітні потреби дитини в невеликій групі. [PERSON] допомагає педагог, який працює за методикою ППП (підтримка позитивної поведінки). [PERSON] користується перевагами багатого мовного середовища. Здається він починає розуміти мову все краще, його активне використання мови, здається, поступово зростає. Інтенсивний контакт з батьком та його партнеркою під час навчання в «Де Вліндербоум» позитивно вплинув на стан та поведінку [PERSON] . [PERSON] із задоволенням відвідує школу. [PERSON] почувається в безпеці в класі. [PERSON] набуває досвіду успішності при соціальних контактах. [PERSON] набуває більшого контролю над регулюванням своїх емоцій. [PERSON] поповнює свій пасивний та активний словниковий запас нідерландської мови. У [PERSON] покращується ставлення до роботи. Підтримка з боку медичних закладів. Через фахівця роботи з молоддю батько зареєстрував [PERSON] на прийом для обстеження та лікування. Отже, з наданих до суду документів вбачається, що відповідач - батько дитини бажає для свого сина найкращого, займається дитиною, підтримує позитивну динаміку в розвитку дитини, яка зараз спостерігається. Він підтримує розміщення дитини в спеціальному навчальному закладі. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст.19 ч.ч.5,6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року зобов`язано Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради підготувати та надати висновок щодо доцільності з точки зору відповідності інтересам дитини визначення місця проживання з матір`ю. На адресу надійшли письмові пояснення Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради від 06 травня 2024 року, в яких вказано, що громадянка [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . До початку повномасштабного вторгнення дитина відвідувала КЗ «Софіївсько-Борщагівський заклад дошкільної освіти «Золотий колосок» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, що підтверджується довідкою закладу від 09.11.2023 року № 85. У 2022 році батько [PERSON] звертався до служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області щодо проведення профілактичної роботи з матір`ю [PERSON] з приводу перешкод у його спілкуванні з сином, що підтверджується копією заяви від 14.12.2022 року та копією відповіді листом від 05.01.2022 року. В матеріалах справи місцем знаходження на даний час [PERSON] та дитини [PERSON] зазначається Королівство Нідерландів. Мати [PERSON] протягом короткого часу проживає у [ADDRESS] . Договір оренди квартири від 09.03.2024 року нотаріально не посвідчений. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 02.05.2024 року складеним працівниками Управління, дитина за вищевказаною адресою не проживає. Отже, [PERSON] , [INFO] , ніколи не проживав і не проживає у м. Кропивницькому, будь-якою інформацією щодо нього Управління не володіє. Тому відсутні правові підстави для прийняття органом опіки та піклування Кропивницької міської ради висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Та вказано, що для підготовки висновку необхідно залучити службу у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області за місцем проживання дитини в України. При цьому, в судовому засіданні представники сторін проти залучення служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до участі в справі заперечували, оскільки дитина на разі на території України не проживає. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи що дитина на даний час проживає разом із батьком, а також те, що батько добросовісно виконує батьківські обов`язки, для дитини створені необхідні умови для проживання та розвитку, дитина забезпечена усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку, що підстави для визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні. За таких обставин, ураховуючи інтереси малолітньої дитини, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між його інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом батьком, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде більш сприятливим для дитини, судом не встановлено. При цьому, суд зауважує, що мати дитини, яка має однакові права з батьком дитини відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, питання про місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. При цьому, проживання на даний час дитини разом із батьком не позбавляє права матері, спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed