Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 523,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 4610600000:01:037:0258, яка належить відповідачу, Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що з березня 1999 року по жовтень 2010 року вони з відповідачем придбали нерухоме майно, в тому числі й земельні ділянки, обладнання, транспортні засоби для організації та ведення підприємницької діяльності. У 2008 році за їхні спільні кошти побудовано житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 92,3 кв.м. На вказаний житловий будинок вони зареєстрували право спільної сумісної власності, без реального поділу часток між ними. У 2010 році відповідач позичив у неї 225000 гри, проте, кошти не повернув. Рішенням апеляційного суду з відповідача на її користь стягнуто 224 624,82 гри. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2016 задоволено її позовні вимоги до [PERSON] та переведено на неї права і обов`язки співвласника-боржника [PERSON] на 1/2 частину у спільній сумісній власності на будинок [ADDRESS] . Вирішено перерахувати борг [PERSON] по виконавчому провадженню, яке знаходиться на виконанні у ВДВС Дрогобицького МВ юстиції у Львівській області, про стягнення з нього на її користь - 215 632 грн. основного боргу, 6 650 грн в рахунок сплати 5% від простроченої суми станом на 01 жовтня 2011 року, суми неповернутого боргу в розмірі 133 000 грн, 120 грн витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, 2222,82 грн судового збору. Визнано за нею право власності на будинок [ADDRESS] , припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину у спільній сумісній власності на будинок буд. [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким її позовні вимоги задоволено частково. Переведено на неї права і обов`язки співвласника-боржника [PERSON] на належну йому 1/2 частину в житловому будинку буд. [ADDRESS] . Визнано за нею право власності на належну співвласнику-боржнику [PERSON] , 1/2 частину в житловому будинку буд. [ADDRESS] . Припинено право власності [PERSON] на 1/2 частину в житловому будинку буд. [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017 залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017. 04.09.2009 зареєстровано за нею право власності на 1/2 частину в житловому будинку буд. [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 523,0 кв. м, кадастровий номер 4610600000:01:037:0258, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вважає, що з набуттям права власності на житловий будинок, вона також набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом. У судовому\~засіданні позивач\~та її\~представник \~адвокат Попів-Кішко Р.Й. підтримали позовні вимоги, зважаючи на обставини, наведені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. З державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.04.2009 вбачається, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 04.10.2004 ВВМ №832040 реєстр №3476 є власником земельної ділянки площею 0,0523 га, кадастровий №4610600000:01:037:0258, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2019 за №180102406 житловий будинок загальною площею 92,3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , розмір частки: 1/2. Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.11.2021 НГО земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 523 кв.м., складає 666476,05 грн. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України в разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Дана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, а також у постановах Верхового Суду в справі № 405/2710/16-ц від 07.11.2022, у справі № 569/9042/19 від 07.11.2022, у справі № 569/4806/15-ц 07.11.2022, у справі № 208/3904/16-ц від 10.01.2023. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступлення від наведених висновків та погодилася із застосуванням судами статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України і підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, висловлений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Як встановлено судом, позивач набула право власності на 1/2 будинку, що належала [PERSON] , який розміщений на земельній ділянці площею 0,0523 га, кадастровий номер 4610600000:01:037:0258, але власником даної земельної ділянки продовжує бути відповідач по справі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач визнав позов, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та будинку на ній, суд дійшов висновку, що в позивача одночасно з виникненням права власності на 1/2 будинку, що належала відповідачу, виникло право на його частину земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 142 ЦПК України на користь позивача слід стягнути 1666,19 грн.

Outcome: approved