Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

09 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 19-21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 03.10.2014, статті 11, 16, 205, 319, 322, 509, 526, 530, 625, 629, 634, 641-642 ЦК України, просить: - стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та холодної води і водовідведення станом на 13 листопада 2018 року в розмірі 53 778,41 гривень, інфляційні втрати в розмірі 7 465,76 гривень, три відсотка річних в розмірі 2 708,73 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028 гривень. Позов обґрунтовується тим, що КП «УЖКГ» з 01.11.2014 є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Крім цього, в період часу з 01.11.2014 по 31.07.2017 КП «УЖКГ» було виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.01.2008, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в період з 19.10.2000 по 12.11.2018 належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.10.2000 ВП «Чорнобильська АЕС». Квартира [ADDRESS] забезпечена технічною можливістю фактично отримувати/споживати комунальні послуги, оскільки вказаний будинок підключений до загальноміських систем централізованого опалення, водопостачання та водовідведення. Такі послуги вказаній квартирі надавалися постійно за тарифами, які встановлені уповноваженими органами. Відповідачі від надання зазначених послуг не відмовлялися, будь-яких актів-претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг не надсилали. В період з листопада 2014 року відповідачі споживали надані позивачем послуги, тим самим здійснюючи дії, які відповідно до пункту 2 статті 642 ЦК України є прийняттям запропонованого договору. Таким чином, шляхом фактичного споживання послуг відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приєдналися до умов договору, який діяв на дату виникнення спірних правовідносин і до 12.11.2018, тобто до моменту припинення права власності на вказану квартиру. З аналізу платежів за надані послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання, холодного водопостачання та водовідведення за період з листопада 2014 року по 12 листопада 2018 року вбачається, що станом на 13 листопада 2018 року наявна несплачена заборгованість, яка становить 53 778,41 гривень, що свідчить про неналежне виконання відповідачами прийнятих на себе зобов`язань. На підставі частини 2 статті 625 ЦК України та у зв`язку з несплатою протягом тривалого періоду суми заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачами позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача (а. с. 3-6). Ухвалою судді від 13 червня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 липня 2024 року (а. с. 91-93). Ухвалою суду від 04 липня 2024 року судовий розгляд справи було відкладено на 13 серпня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України (а. с. 103-104). 13 серпня 2024 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 02 вересня 2024 року. Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подано клопотання виконавчого директора Позняка А. , в якому він просив розглянути справу без присутності представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повторно в призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідачі не надіслали, причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] повторно в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася за адресою зареєстрованого місця проживання, але згідно відстеження на офіційному сайті АТ «Укрпошта» конверт із судовою повісткою повернутий до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку [PERSON] , якій адресовано судові повістки разом із позовною заявою, додатками до неї, копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією ухвали про відкладення розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання, вважаються належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслала, причини неявки суд не повідомила. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 02 вересня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17328421, виданого 11.01.2008 Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, 11.01.2008 було зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 19.10.2000 ВП «Чорнобильська АЕС» (а. с. 10). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 01.05.2024 за № 376721490, з 13.11.2018 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1190, виданого 13.11.2018 Славутицькою міською державною нотаріальною конторою (а. с. 9). Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , з 19.10.2000 по 12.11.2018 належала на праві приватної спільної сумісної власності відповідачам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/884, яка надійшла на адресу суду 17 травня 2024 року, відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 01.11.1994 по 21.10.2021 (знятий з реєстрації за рішенням суду) (а. с. 78). Згідно з інформацією Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/883, яка надійшла на адресу суду 17 травня 2024 року, відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12.10.1990 по 19.02.2019 (вибула до м. Київ) (а. с. 79). За змістом інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/882, яка надійшла на адресу суду 17 травня 2024 року, відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12.10.1990 по 21.10.2021 (знята з реєстрації за рішенням суду) (а. с. 80). Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/878, яка надійшла на адресу суду 17 травня 2024 року, відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 12.10.1990 по 18.11.2021 (знятий з реєстрації за рішенням суду) (а. с. 81). З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] підключений до загальноміських систем постачання теплової енергії та постачання гарячої води (а. с. 16). Виходячи з викладеного, в період часу з 19.10.2000 по 12.11.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як співвласники квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , були споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, централізованого постачання холодної води та водовідведення за вказаною адресою у вказаний період з особовим рахунком № [NUMBER] (а. с. 7-8). За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України № 1198-VII від 10.04.2014, та рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 1574-49-VІ від 03.10.2014, як теплопостачальна організація, з 1 листопада 2014 року було виконавцем послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням втутрішньобудинкових систем) (а. с. 36). Відповідно до рішення Славутицької міської ради Київської області № 429-18-VII від 25.11.2016, рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 430 від 28.07.2017 єдиним постачальником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Славутича з 01.08.2017 є Комунальне підприємство «Славутич-Водоканал» (а. с. 50-51). Пунктом 2.1 Статуту КП «УЖКГ» в редакції, затвердженій рішенням Славутицької міської ради 03.03.2023 № 783-17-VІІІ, передбачено, що підприємство створюється з метою надання послуг зі здійснення діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам та надання послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у порядку, встановленому законодавством (а. с. 27-32). Постачання теплової енергії позивачем здійснювалося на підставі ліцензії серії АГ № 500119, виданої 01.12.2010 Національною комісією регулювання електроенергетики України, яка відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.11.2015 № 2700, яка переоформлена на безстрокові ліцензії з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (а. с. 22-26). На підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 року № 342 «Про видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, виробництва, транспортування та постачання теплової енергії» видано ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії та постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами на території Київської області Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» (а. с. 21). Виходячи з наведеного, КП «УЖКГ», позивач у справі, як суб`єкт господарювання, в період з 01.11.2014 по 31.07.2017 було виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а також послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення, а з 01.08.2017 і по теперішній час є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Цивільним кодексом України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої). Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (далі Закон № 1875-ІV), чинного на час виникнення спірних відносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як зазначено у частині сьомій статті 26 вказаного Закону, договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до частин першої і другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Отже, за змістом даних норм відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинна бути повною і беззастережною. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Згідно із статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Закон № 1875-ІV покладав на споживача обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону). Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Як зазначено у пункті 18 вказаних Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Типовий договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. № 933), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. До позовної заяви позивачем додано договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який є договором приєднання та розроблений на підставі типового договору і був розміщений на офіційному сайті КП «УЖКГ» (а. с. 12-15). Відповідно до частини четвертої статті 29 Закону № 1875- ІV процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Протягом місяця з дня розміщення позивачем на офіційному сайті КП «УЖКГ» http://www.ugkh-slavutich.org.ua/about/dogovir-priednannya-oferta/ договору приєднання (оферта) про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідачі, як споживачі вказаних послуг за адресою: [ADDRESS] , свою відмову укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у письмовому вигляді не направили, а тому вважаються такими, що прийняли пропозицію позивача щодо укладення договору. Виходячи із змісту пункту 7 статті 26 Закону № 1875-ІV, вказаний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживачів до умов цього договору. Шляхом фактичного споживання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що підтверджено витягом технологічної схеми приєднання будинку [ADDRESS] , до системи постачання теплової енергії, встановленням лічильника в будинку № 7 Бакинського кварталу 10 жовтня 2016 року SHARKY 775, зав. № 55562788, DN 20, показниками приладів обліку багатоповерховим будинком за вказаною адресою, довідкою про заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення, з листопада 2014 року відповідачі приєдналися до умов договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за яким КП «УЖКГ» зобов`язалося своєчасно надавати відповідачам відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а відповідачі зобов`язалися своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договорами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі від зазначених послуг не відмовлялися, будь-яких актів-претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в періоди їх надання не надсилали. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). За змістом положень статті 14 Закону № 1875-ІV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до довідки № 01.022-55/581, виданої 07.05.2024 Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства», за адресою: [ADDRESS], 10 жовтня 2016 року встановлений лічильник SHARKY 775, зав. № 55562788, DN 20 (а. с. 17). Згідно з довідкою про заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 25 листопада 2014 року по 12 листопада 2018 року включно становить 53 778,41 гривень (а. с. 7-8). Тарифи на послуги з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що надаються населенню суб`єктом господарювання, який є виконавцем цих послуг, встановлені постановами НКРЕКП № 146 від 17.10.2014, № 1171 від 31.03.2015, № 1101 від 09.06.2016, а також рішеннями виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 428 від 10.10.2014, № 168 від 22.04.2015, № 401 від 22.09.2016, № 632 від 20.10.2017, № 739 від 08.12.2017 (а. с. 37-49, 52-58). Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV на споживача покладено, зокрема, обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Абзацом 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи зазначене, суд погоджується з правомірністю нарахованої заборгованості відповідачам за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 25 листопада 2014 року по 12 листопада 2018 року, що становить 53 778,41 гривень. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 25 листопада 2014 року по 12 листопада 2018 року, що становить 53 778,41 гривень. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, закріплені в пункті 10 частини другої статті 7 Закону № 2189-VІІІ правові норми щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Суд, перевіривши розрахунки надані позивачем, дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з червня 2017 року по 23 лютого 2022 року складає 7 465,76 гривень, розмір трьох відсотків річних за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 21 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року складає 2 708,73 гривень. Вказані розрахунки відповідачами не спростовані (а. с. 67-72). В даному випадку факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» підтверджена матеріалами справи. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, суд погоджується з обґрунтованістю доводів позивача про необхідність задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за надані послуги, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Таким чином, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню солідарно: заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 25 листопада 2014 року по 12 листопада 2018 року, що становить 53 778,41 гривень; інфляційні втрати за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період із червня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 7 465,76 гривень, три відсотки річних за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води і водовідведення за період з 21 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 2 708,73 гривень, всього на загальну суму 63 952,90 гривень. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 465 від 10 квітня 2024 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 гривень (а. с. 1). Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 2). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 гривень, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3028 гривень, в рівних частках з кожного по 757 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved