Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

15 березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що мати дитини з 2023 року з дитиною не проживає, не спілкується, не піклується про її фізичний чи духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, чим свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Відповідно до ухвали від 20.03.2024 у праві відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 14.05.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернігівську міську раду як орган опіки та піклування. Ухвалою від 17.07.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представника в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] не спілкується з дитиною, не вітала її зі світами, виїхала до Росії та не збирається повертатись. Він повідомляв її про звернення до суду з даною заявою. Відповідач, будучи повідомленою про день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала. З урахуванням того, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, відповідач відзиву на позов не надав, суд вирішив можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа - Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області вважали, що до участі у справі підлягає залученню Чернігівська міська рада як орган опіки та піклування. Третя особа - Чернігівська міська рада як орган опіки та піклування не забезпечили явку представника в судове засідання, просили провести розгляд справи у відсутності представника. В ході судового розгляду допитані свідки. Свідок [PERSON] , що є тіткою позивача, повідомила, що [PERSON] ніде не працювала, займалась дитиною. Їй відомо, що на даний час вона дитиною не цікавиться, не вітала її на день народження. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, вона постійно спостерігала, що дитина перебуває без догляду, [PERSON] постійно проводила час в телефоні, дитині не готувала, підвищувала на неї голос. На даний час їй відомо, що [PERSON] виїхала за межі України та не цікавиться дитиною. Заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження : серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , її батьками вказано : [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.12.2023 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6-7). Відповідно до акту про проживання особи без реєстрації від 06.03.2024, [PERSON] , 2016 року народження проживає без реєстрації разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.9). Як слідує з наданої інформації Державної прикордонної служби України від 22.05.2024 [PERSON] [INFO] перетнула кордон в пункті пропуску Рава-Руська. ( а.с.41) З доданого до позову листування слідує, що [PERSON] виїхала до Барнаула , до іншого чоловіка, повертатись не збирається, отримала паспорт РФ. ( а.с.10-15) Відповідно до довідки Чернігівської ЗОШ № 29 [PERSON] з 01.09.2023 не приймає участі у вихованні та не цікавиться шкільним життям [PERSON]. ( а.с.18) Відповідно до висновку виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в ході судового розгляду відповідач [PERSON] свідомо виїхала за межі України, на даний час проживає на території РФ близько року, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює їй умов для отримання нею освіти. Виїхавши свідомо за межі України під час війни до держави агресора та залишивши дитину, відповідач свідомо знехтувала своїми батьківськими обов`язками, а отже в її діях наявна винна поведінка, яку змінити неможливо. Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Суд вважає, що наданий висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, не містить відомостей, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, яка свідомо знехтувала виконанням своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення ж матері батьківських прав в даному випадку буде відповідати інтересам дитини. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача, як то передбачено ст.141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved