Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

У лютому 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до повноліття дитини; позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивувала тим, що під час стосунків з відповідачем [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після народження дочки стосунки з відповідачем погіршилися, відповідач дитиною не займався, допомоги не надавав. Вона була змушена вийти на роботу, щоб матеріально забезпечувати себе та дочку. 17.01.2014 позивачка уклала з відповідачем шлюб, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », вважала, що це зміцнить їх стосунки, а дочка буде дорослішати в повноцінній сім`ї. Однак через різні погляди на життя, постійні сварки та скандали, відсутність будь-якої допомоги з боку відповідача у 2015 році сім`я розпалася остаточно. Декілька разів дзвонила відповідачу з проханням приймати участь у вихованні дочки, але відповідачу це було нецікаво. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2016 шлюб з відповідачем розірвано, прізвище їй залишено « [PERSON] ». У 2017 році вона уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Фактично з [PERSON] вихованням дочки забезпеченням, культурним та духовним розвитком, фінансовим забезпеченням займалася позивачка. Після знайомства зі своїм чоловіком, [PERSON] , та після укладення з ним шлюбу, він фактично замінив відповідача та перебрав на себе всі обов`язки батька. Дочка [PERSON] називає [PERSON] своїм батьком. Відповідач [PERSON] не бере слухавку від своєї дочки, сам особисто не телефонує їй, участі у вихованні не приймає, зі святами та днем народження дочку не вітає, подарунки не дарує, одяг, харчі, засоби гігієни та інші речі необхідні для її навчання не купує, її здоров`ям, розвитком, навчанням не цікавиться. Дочка проживає з позивачкою у квартирі, яка належить останній, за адресою: [ADDRESS] . З 2011 року позивачка особисто займається утриманням спільної з відповідачем дочки, її вихованням, піклується про неї, надає житло, слідкує за станом здоров`я, займається духовним та фізичним вихованням, надає все необхідне для життя. Відповідач не працює, інших дітей не має, нікому аліменти не сплачує. Ухвалою судді від 15.02.2024 відкрито провадження по справі в порядку загального провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання. 15.04.2024 до суду надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . 21.05.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться пояснення, в яких підтримали позовні вимоги матері дитини, просили розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, суду надано письмовий висновок у відповідності до ч. 5\~ст. 19 СК України. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. Батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 25.10.2011 Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.14). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00040289238 від 28.06.2023 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 17.01.2014 шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2016 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу прізвище сторін залишено без змін. Рішення набрало законної сили 15.03.2016 (а.с.17). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 12.05.2017, про що складено актовий запис №401 Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.18). Згідно з копією договору купівлі-продажу №7226 від 08.10.2011, копії витягу про державну реєстрацію №31960293 від 08.11.2011, копії витягу з Державного реєстру правочинів №10483885 від 08.10.2011 [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.19,20,21). Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , відвідувала комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №454 Харківської міської ради» з 02.09.2013 по 31.08.2018. Батько дитини, [PERSON] , не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився успіхами дитини у навчанні, не відвідував заклад дошкільної освіти: батьківські збори, святкові ранки тощо, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №454 Харківської міської ради» №04/01-35/24 від 11.01.2024 (а.с.24). Відповідно до листа Комунального закладу «Харківський ліцей №138 Харківської міської ради» №56/02-04/24 від 23.01.2024 [PERSON] , [INFO] , навчається в закладі з 31.08.2018. Навчанням дочки, контроль відвідування онлайн-уроків, відвідуванням батьківських зборів займається мати, [PERSON] Батько [PERSON] , не підтримує зв`язок із класним керівником, не цікавиться успішністю дочки (а.с.25). Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради №36 від 23.01.2024 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради з 2011 року. Дитину на прийом до лікаря-педіатра супроводжує мати, станом здоров`я, рекомендації по догляду та лікуванню дитини, проведенню своєчасних медичних оглядів займається мати [PERSON] . [PERSON] не звертався до лікаря-педіатра з метою з`ясування стану здоров`я дитини, отримання інформації про наявні захворювання (а.с.26). [PERSON] , [INFO] , є вихованкою Народного танцювального колективу сучасного танцю «Торнадо» з 05.03.2023, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської ради». Контроль за навчанням та відвідуванням онлайн-занять займається мати [PERSON] . Батько, [PERSON] , не підтримує зв`язок з класним керівником, не цікавиться успішністю дочки (а.с.29). [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не зверталася, що підтверджується витягом з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», довідкою №294 від 31.01.2024 КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР (а.с.27,28). Відповідно до висновку Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №171 від 10.14.2024 Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.57-57). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ч. 1 ст.\~182\~СК України. Відповідачем не надано жодних відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, наявності хронічних захворювань, інвалідності, наявності у нього інших дітей, непрацездатних батьків, інших обставин, що могли би вплинути на розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання малолітньої доньки. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки, що відповідно до п.\~2 ч.\~1 ст.\~164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №466/9380/17 від 17 червня 2021 року. Суд не погоджується з висновком оргапну опіки та піклування та вважає його недостатньо обгрунтованим та таким, що носить рекомендаційний характер. Так, Департамент служб у справах дітей під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не з`ясував його думку щодо цього питання. При цьому у висновку зазначено, що з`ясувати думку батька дитини [PERSON] не виявилося можливим, оскільки його фактичне місце проживання невідоме. При цьому, судом в ухвалі про відкриття провадження, яка була направлена на адресу третьої особи, була зазначена адреса реєстрації місця проживання відповідача. Служба у справах дітей не вчинила дій щодо виклику відповідача для врахування його думки. Думка дитини була з`ясована формально, зазначено, що в письмових поясненнях [PERSON] зазначила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав батька, бо з ним не спілкується. За яких обситавин були надані ці пояснення у висновку не зазначено. Не зрозуміло чи з`ясовували думку дитини безпосередньо співробітники Служби у справах дітей, чи письмові пояснення були надані без спілкування з дитиною. При цьому надані позивачем докази (довідки з навчальних закладів, дитячої поліклініки) не доводять беззаперечно невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Зокрема, позивачем не надано доказів по невиконанню батьківських обов`язків щодо матеріального утримання дочки. Позивач не зверталася ні до суду, ні в будь-який інший спосіб до відповідача з питання надання матеріальної допомоги. Лише те, що батько не звертався до вихователів, вчителів, класного керівника, лікаря-педіатра щодо своєї дочки не свідчить про безумовне невиконання ним батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя, та не є достатніми доказами на підтвердження невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим доказам, суд висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, а подання позову є передчасним та не відповідає якнайкращім інтересам дитини. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від оплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн. Витрати щодо сплати судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав покладаються на позивача.

Outcome: partial