Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Яготинського районного суду Київської області звернувся [PERSON] в особі представника адвоката Черних В. О. із зазначеним позовом, відповідно до вимог якого просив: стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість у розмірі 365600 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.12.2019 року та 16.04.2020 року позивач надав у борг [PERSON] позику в загальному еквівалентному розмірі 10000 доларів США, що підтверджується двома розписками (від 07.12.2019 та 16.04.2020) і станом на 19.09.2023 згідно курсу НБУ становить суму 365 600 гривень. Позивачу 13 березня 2023 року стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер. Разом з тим, за час життя [PERSON] суму боргу за вищевказаними розписками повернуто не було. Відтак, позивач заявив свої кредиторські вимоги до спадкоємців померлого шляхом звернення до Яготинської районної державної нотаріальної контори. Як стверджував позивач, йому відомо, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] . Так, 5 червня 2023 року під час перевірки інформації в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , з?ясувалось, що власниками земельної ділянки на даний час є відповідачі по справі - спадкоємці боржника (померлого [PERSON] ) - його сини [PERSON] та [PERSON] , а також мати померлого [PERSON] . Позивачу відомо, що зазначеними спадкоємцями [PERSON] успадковано нерухоме майно, а саме: (1) земельна ділянка площею 0,10 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину видано 05.05.2021 власники по 1/3 частини кожен - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); (2) житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину від 05.05.2021 власники: [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина); (3) земельна ділянка площею 0,0962 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину від 05.05.2021 власники: [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина). Позивач зазначав, що з огляду на успадкування майна спадкоємцями позичальника, позивач 09.08.2023 року звернувся до відповідачів із заявою про задоволення вимог кредитора шляхом добровільного повернення коштів в межах вартості успадкованого майна, яку вони отримали, однак відповіді не надали. Тому він змушений звернутися до суду із даною позовною заявою, оскільки вважає, що спадкоємці померлого повинні задовольнити його вимоги як кредитора повністю в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину. Також, на підтвердження вартості нерухомого майна позивачем додано довідки про оціночну вартість об?єктів нерухомості від 18.09.2023 року: (1) № 201-20230918-0006612982 (вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 268012,08 грн, відтак вартість успадкованої частки майна відповідачів становить по 14889,56 грн на кожного, тобто на загальну суму 44 668,68 грн); (2) № 201-20230918-0006613004 (вартість земельної ділянки площею 0,10 га по [ADDRESS] становить 353582,71 грн, відтак вартість успадкованої частки майна становить по 117860,90 грн на кожного); (3) №201-20230918-0006613045 (вартість земельної ділянки площею 0,0962 га по [ADDRESS] становить 340146,56 грн, відтак вартість успадкованої частки майна становить по 18897,03 грн на кожного, тобто на загальну суму 56691,09 грн). Таким чином, загальна вартість успадкованого відповідачами майна становить 454 942,48 грн. Посилаючись на те, що до складу спадщини, яку спадкоємці [PERSON] прийняли, входять не лише права, а й обов?язки, які належали спадкодавцю за життя, зокрема й щодо повернення боргу, а також на те, що зобов?язання за договором позики не є такими, що нерозривно пов?язані з особою боржника та підлягають задоволенню його спадкоємцями, позивач просив стягнути з відповідачів 454 942,48 грн солідарно. Ухвалою від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 15.11.2023 року залучено [PERSON] , як законного представника, що діє в інтересах малолітнього [PERSON] . Залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 ( [PERSON] ) проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового 05.05.2021 року, а позивач звернувся з вимогами до відповідачів лише у 2023 році. Тому, виходячи із положень ст. 1281 ЦК України, позивач є таким, що позбавлений права вимоги. Крім цього, відповідно до розписок від 07.12.2019 та 16.04.2020, [PERSON] нібито отримав грошові кошти до 07.06.2020 та 24.04.2020 відповідно. Тому, оскільки позивач звернувся до суду лише у вересні 2023 року, позовна давність за такими вимогами спливла. Крім цього, позивачем не наведено підстав для пред`явлення до відповідачів саме солідарної вимоги. Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, неодноразово подавав письмові заяви, в якій заперечує проти позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник відповідача-3 (законний представник [PERSON] - мати [PERSON] ) проти позову заперечила, посилаючись на некоректність викладення в позовній заяві прізвища померлого [PERSON] та відповідачів. Зазначила, що розписки оформлені з неточностями, відсутні контактні дані отримувача та платника, паспортні дані, підстави отримання грошей, джерело їх походження, згоди дружини позивача. В судових засіданнях представник зазначала про необізнаність із наявністю розписок, що батько дітей (відповідачі 2, 3) [PERSON] брав у позивача гроші в борг. У відповіді на відзив сторона позивача зазначила, що ЦК України не встановлює вимог до змісту боргової розписки. Зазначення причин надання позики, а також проставлення підпису обох сторін у розписках, згідно вимог чинного законодавства, не вимагається, оскільки наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, що свідчить про реальний характер договору позики. Крім того, джерело походження коштів не є предметом доказування у справі, а надані кошти були особистою власністю позивача. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в судових засіданнях заперечила проти позову в тій частині, що стосується пред`явлених вимог до відповідача-3 - малолітнього [PERSON] , оскільки вважає це порушенням його прав та інтересів. Ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, оскільки відповідачка-1 не володіє знаннями у галузі права і не розуміла зміст ухвали суду, про що зазначалося у заяві про поновлення, визнано судом, у цьому випадку, з урахуванням положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України та принципу рівності сторін, поважною причиною для поновлення строку, що не порушує принцип змагальності сторін, оскільки в процесі розгляду справи як позивач так і відповідачі в повній мірі скористалися передбаченими ст. 43 ЦПК України правами, надавали пояснення суду, наводили свої доводи, міркування щодо усіх питань, які виникли під час судового розгляду, і надавали заперечення проти доводів і міркувань інших осіб. При цьому судом враховано, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). В процесі розгляду справи, сторона позивача долучила до матеріалів справи оригінали розписок від 07.12.2019 та 16.04.2020. Представником відповідача-1 заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак в подальшому він наполягав саме на непризначенні такої експертизи; при цьому, заявив клопотання про залишення раніше поданого клопотання без розгляду; судом задоволено клопотання про залишення раніше поданого клопотання про призначення експертизи без розгляду. Інші учасники справи клопотань про призначення експертизи не заявляли. В судовому засіданні 16.07.2024 року позивач - [PERSON] брав особисту участь та повідомив наступне. Позивач раніше позичив [PERSON] 3000 доларів США; пізніше позичив ще 7000 доларів США на лікування батька і позивач очікував отримати всю суму боргу (10000 дол.) через 10 днів. Через 10 днів, він подзвонив [PERSON] та нагадав про термін; потім [PERSON] на дзвінки не відповідав; потім відповів син померлого [PERSON] і сказав, шо батько зайнятий, передзвоніть; і так десь два місяці. Після цього позивач з`їздив до [PERSON] додому, де була його матір, яка повідомила, що їй нічого невідомо, а [PERSON] вживає алкоголь ("сильно п`є"), з цієї причини позивач не міг з ним поспілкуватися; попросив його матір, щоб з метою обговорити ситуацію він з ним зв`язався, коли протверезіє. Пізніше, десь в серпні 2020 року, [PERSON] передзвонив позивачу та повідомив про життєві проблеми та сказав, що борг віддасть. Позивач також повідомив, що він давно знав [PERSON] , вони разом працювали з 1999 року; відносини у них були добрі; деякий час позивач був його наставником, а потім [PERSON] перейшов працювати на його місце роботи; вони разом проживали у м. Яготині, продовжували підтримувати відносини, разом грали у футбол, бачилися один раз на тиждень. Позивач раніше неодноразово позичав [PERSON] грошові кошти і останній завжди їх повертав. Коли за другою розпискою позивач на десять днів позичав [PERSON] 7000 дол США (на лікування батька), то останній повідомив позивача про те, що його родичі через 10 днів зберуть необхідну суму і [PERSON] поверне всю суму боргу 10000 дол. США. Як зазначив позивач, він дізнався про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , лише 13.03.2023 року від знайомих, оскільки спочатку почався ковід, потім війна, в цей час позивач в м. Яготині постійно не проживав але періодично приїздив; фінансовими зобов`язаннями, що виникли, в цей період позивач не цікавився, оскільки вони відйшли на інший план, у нього були інші проблеми і він [PERSON] не дзвонив; позивач повернувся на постійне проживання в м. Яготин в 2023 році і випадково дізнався, що [PERSON] помер, і тоді він згадав про розписки. В судових дебатах представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також, стосовно спливу позовної давності та передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явдення вимог кредитора до спадкоємців заперечила. Зазначила, що позивачу про смерть [PERSON] стало відомо лише 13.03.2023 року; до нотаріуса з кредиторською вимогою він звернувся 27.03.2023 року, який повідмив його про коло спадкоємців, а відповідачів про таку вимогу. Відтак, оскільки позивачу стало відомо про смерть [PERSON] 13.03.2023 року, тобто під час дії воєнного стану, підстави для застосування позовної давності відсутні. Також зазначила, що вимоги позовної заяви про солідарне стягнення заявлені з тієї метою, щоб борг мала можливість погасити мати спадкодавця ( [PERSON] ) в повному обсязі, без погіршення матеріального становища дітей померлого - повнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Однак враховуючи невизнання [PERSON] позовних вимог та небажання нею здійснювати погашення боргу особисто, а також те, що спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, послалася на право суду при ухвалені рішення вийти за межі позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача. Вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідачів на користь позивача в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованості у загальному розмірі 365600 грн, тобто з кожного по 121866,66 грн. Представник відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у позові повністю, посилаючись, зокрема, на те, що позивач звернувся з вимогами до відповідачів, яким було невідомо про наявність боргових зобов`язань померлого, лише у 2023 році. Тому, виходячи із положень ст. 1281 ЦК України, позивач є таким, що позбавлений права вимоги. При цьому, відповідно до наданих особисто позивачем пояснень в судовому засіданні, він мав дружні стосунки із померлим, неодноразово позичав йому кошти, а тому відсутні підстави вважати, що він дізнався про його смерть (26.08.2020) лише в 2023 році; стороною позивача ніяким чином не доведено, що позивач дізнався про його смерть 13.03.2023 року. Крім цих учасників, які в судовому засіданні 21.08.2024 року підтримали свої позиції, інші відповідачі та законний представник відповідача-3 в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують. Представник третьої особи не з`явився, повідомлений належним чином. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд виходить з обставин конкретної справи, враховуючи передбачені частиною третьою статті 2 ЦПК України основні засади цивільного судочинства, зокрема змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, а також передбачені пунктом 6 статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). Судом встановлено, що із розписки від 07.12.2019 року (вчинена в нижній частині аркушу паперу формату А4 під копією 14-15 сторінок поспорта [PERSON] СН237971; на зворотній стороні аркушу копії 1-3 сторінок цього ж паспорту) вбачається зроблений від руки запис "Розписка Я, [PERSON] [INFO] житель [ADDRESS] , взяв в борг в [PERSON] , жит. м. Яготин грошові кошти в сумі, три тисячі (3000) доларів США строком 6 місяців (шість) до 07.06.2020 р. які обозуюсь повернути». Дана розписка містить підпис та прізвище з ініціалами « [PERSON] ». Проставлена дата "07.12.2019р.". Із розписки від 16.04.2020 року (вчинена в нижній частині аркушу паперу формату А4 під копією 4-5 сторінок поспорта [PERSON] СН237971 поверх копії 12-13 сторінок цього ж паспорта; на зворотній стороні аркушу копії 1-3 сторінок цього ж паспорту вбачається зроблений від руки запис "Розписка Я, [PERSON] отримав в борг 16.04.2020 від [PERSON] гром. [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 7000 (сім) тисяч доларів США які зобов`язують віддати до 26.04.2020 р. Написано власноруч». Дана розписка містить підпис та прізвище з ініціалами « [PERSON] ». Проставлена дата "16.04.2020". Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.08.2020 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 05.09.2020 року звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] 27.03.2021 року також звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-254 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації. Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-255 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-256 від 05.05.2021 року, на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-257 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-258 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації; Відповідно копі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-259 від 05.05.2021 року, на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-260 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-261 від 05.05.2021 року, на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/18 (одну вісімнадцяту) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації; Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-262 від 05.05.2021 року, на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки видано [PERSON] . Право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що спадкоємцями [PERSON] успадковано ряд нерухомого майна, а саме: земельна ділянка площею 0,10 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину видано 05.05.2021 власники по 1/3 частини кожен - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . (свідоцтво про право на спадщину від 05.05.2021 власники: [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина); земельна ділянка площею 0,0962 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] . (свідоцтво про право на спадщину від 05.05.2021 власники: [PERSON] ( 1/18 частина), [PERSON] ( 1/18 частина), [PERSON] (1/18 частина). Предметом позову у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців померлого боржника про стягнення заборгованості за двома розписками (від 07.12.2019 та 16.04.2020), тобто стосуються відносин із договорів позики. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. Разом з тим, суд враховує, що вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Наявність оригіналів боргових розписок у позивача без зазначення на них про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Судом встановлено коло спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а саме те, що свідоцтва про право на спадщину після його смерті за законом видані відповідачам 05.05.2021 року. Достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідачам було відомо про борги спадкодавця суду не надано. В процесі розгляду справи, сторона відповідачів посилалася на те, що їм не було відомо про наявність боргу померлого, у свою чергу позивачем пропущено строки, передбачені статтею 1281 ЦК України, а тому на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги. Враховуючи викладене, судом досліджено питання, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця (позивачем) до спадкоємців, які прийняли спадщину, (відповідачів) почав свій перебіг 06.05.2021 року та закінчився 05.11.2021 року (включно). Як вбачається з матеріалів справи позивач пропустив строк пред`явлення вимоги, передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, тобто не пред`явив свої вимоги до спадкоємців померлого не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] ; свідоцтва про право на спадщину відповідачі отримали 05.05.2021 року. Позивач зазначав, що йому стало відомо про смерть [PERSON] лише 13.03.2023 року. В подальшому, з вимогою до нотаріуса позивач звернувся 28.03.2023 року, також отримав інформацію щодо спадкового майна із Державного реєстру речових прав 05.06.2023 року, а безпосередньо до спадкоємців померлого звернувся 09.08.2023 року. Разом з тим, як вже зазначалося, за загальним правилом в силу ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, і лише якщо кредитор не знав і не\~міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів «знав» та «міг знати», що містяться у ч. 3 ст. 1281 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про виникнення чи порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він в силу об`єктивних причин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права та пред`явити відповідну вимогуу встановлений строк, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У справі, яка розглядається, позивач відповідно до своїх пояснень суду та відповідей на питання учасників справи, зазначав та стверджував, що він давно знав померлого [PERSON] , вони разом працювали з 1999 року, мали добрі відносини, позивач деякий час був його наставником, потім [PERSON] перейшов працювати на місце позивача, потім вони підтримували відносини (разом грали у футбол, бачилися один раз на тиждень). Позивач раніше неодноразово позичав [PERSON] грошові кошти, останній їх повертав. Позивач позичив [PERSON] 3000 доларів США (07.12.2019 року - строк повернення 07.06.2020 року), а пізніше ще 7000 доларів США (16.04.2020 року - строк повернення 26.04.2020 року; "на лікування батька"). При цьому, як зазначив позивач, він очікував отримати всю суму боргу (10000 дол. США) через 10 днів, тобто в строк, вказаний в розписці від 16.04.2020, і після завершення цього строку через 10 днів, позивач розпочав вчиняти активні дії щодо повернення грошових коштів: він подзвонив [PERSON] та нагадав про термін; після цього (оскільки [PERSON] на дзвінки не відповідав; син померлого повідомляв про зайнятість батька) позивач особисто їздив до місця проживання [PERSON] , де мати останього повідомила про перебування останнього у нетверезому стані; в серпні 2020 року [PERSON] передзвонив позивачу та повідомив про життєві проблеми та сказав, що борг поверне. Як стверджує позивач, потім "почався ковід", "потім війна", в цей час позивач в м. Яготин періодично бував (приїздив). При цьому, фінансовими зобов`язаннями позивач не цікавився, оскільки вони "відійшли на інший план", і він [PERSON] вже не дзвонив. Потім позивач "випадково дізнався" про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , лише 13.03.2023 року від знайомих. Перевіряючи ці доводи, суд має оцінити й докази, надані позивачем на їх підтвердження, в тому числі й щодо об`єктивної неможливості своєчасного вчинення ним дій щодо пред`явлення відповідної вимоги. Проте, будь-яких доказів про те, що позивач дізнався про смерть [PERSON] (який помер [INFO] ) лише 13.03.2023 року, сторона позивача не подала, обмежившись лише загальним посиланням на те, що він дізнався про цю подію в цей день "від знайомих", не зазначивши при цьому конкретних осіб, від яких він дізнався, при яких обставинах тощо. Натомість, перевіряючи доводи позивача про те, що він "не міг знати" про смерть [PERSON] , про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями померлого свідоцтва про право на спадщину (ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України), суд враховує, що з огляду на дружні добрі відносини позивача з померлим, які вочевидь мали тривалу історію, вчинення позивачем активних дій щодо повернення [PERSON] боргу до серпня 2020 року (позивач самостійно приїжджав до померлого в 2020 році з метою повернення боргу після настанння строку платежу, спілкувався з ним по телефону в серпні 2020 року, тобто в місяць, коли [PERSON] помер), ніяким чином не доводить, що позивач не міг\~знати про смерть [PERSON] протягом більше ніж 2,5 років з моменту його смерті, а отже (враховуючи також те, що позивач знав про наявність у померлого матері та дітей) й не доводить, що позивач не міг\~знати про прийняття спадщини (вереснь 2020, березень 2021) або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (травень 2021 року). Наведене натомість свідчить про те, що фактично розпочавши вчиняти активні дії щодо повернення боргу до серпня 2020 року (місяць смерті спадкодавця), позивач в подальшому, на власний розсуд, такі дії припинив до березня 2023 року (фінансовими зобов`язаннями вже не цікавився, оскільки вони "відійшли на інший план"), і лише "випадково" дізнався про смерть [PERSON] зі сплином більш ніж 2,5 роки з цієї події. Фактично, зажадавши повернення боргу у зв`язку із настанням строку платежу, розпочавши вчинення активних дій щодо його повернення, в подальшому (з серпня 2020 року) позивач самостійно, вільно, на власний розсуд обрав (змінив) поведінку не цікавитися своїми майновими правами, що, на переконання суду, не узгоджується із приципами добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Суд також враховує, що на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас, запровадження карантину на території України само по собі ніяким чином також не доводить, що позивач не міг\~знати про смерть [PERSON] та прийняття спадщини протягом його дії. При цьому, друга розписка датована 16.04.2020 року, тобто в період дії карантину, і позивач в період дії карантину вчиняв вищевказані активні дії щодо повернення борг. Суд також враховує, що 24.02.2022 року Президент України своїм Указом «Про введення воєнного стану в Україні» ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався. Водночас, посилання позивача на запровадження воєнного стану в Україні в контексті того, що він протягом його дії не міг\~знати про смерть [PERSON] та про прийняття спадщини, само по собі не доводить поважних причин необізнаності позивача про стан своїх майнових прав. При цьому, позивач не наводить конкретні обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, і позбавили його можливості знати про стан своїх майнових прав. Крім вищевикладеного, суд також враховує, що в позовній заяві позивач стверджує, що 05.06.2023 року він під час перевірки інформації в Держаному земельному кадастрі, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що відповідачі успадкували нерухоме майно. Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.06.2023 року, що була долучена до позовної заяви (пошук через веб-сайт), з якої вбачається, що успадковане відповідачами частки на майно померлого належать їм на праві на підставі свідоцтв про право на спадщину від 05.05.2021. Надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначаються Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Умови, підстави для безпосереднього доступу посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, адвокатів та нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, та процедуру отримання інформації з цього реєстру, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, суду й не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що позивач не міг дізнатися про відповідні обставини, з метою реалізації свого цивільного права, шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є відкритою та загальнодоступною, раніше та з метою дотримання встановленого шестимісячного строку (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Проте, позивач це зробив лише 05.06.2023 року, відповідно до доданих до позовної заяви витягів. Підсумовуючи вищевикладене, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів й того, що позивач не міг дізнатися про можливість реалізації свого цивільного права та необхідність пред`явити свої вимоги протягом 6 місяців з часу отримання спадкоємцями боржника свідоцтва про право на спадщину. Тому не підлягають застосуванню положення ч. 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки кредитором спадкодавця жодним чином не доведено, що він, з огляду на встановлені судом обставини справи, об`єктивно не міг знати про смерть спадкодавця, а також не міг знати про прийняття спадщини та одержання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину у встановлений строк. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що кредитором спадкодавця пред`явлено вимогу до спадкоємців боржника не у строки, визначені частиною другою статті 1282 ЦК України, підстави для застосування частини третьої статті 1281 ЦК України відсутні, а відтак, враховуючи пропуск позивачем такого строку, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор (позивач) позбавляється права вимоги до відповідачів, що є підставою для відмови в позові повністю. Крім цього, відмовляючи в позові, суд також враховує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Позивач в позовній заяві, визначившись із предметом спору, просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 365600 грн солідарно. При цьому, позивачем не наведено законних підстав для пред`явлення до відповідачів саме солідарної вимоги; натомість, наведене не узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Посилання позивача в судових дебатах на необхідність задоволення позову шляхом стягнення з кожного із відповідачів по 121866,66 грн судом до уваги не приймається, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог, а зміна предмета позову на цій стадії розгляду справи не допускається. Водночас, посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 не є релевантними. Висновки в зазначеній справі стосуються застосування ст. 9 КАС України; Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту; погодилася з висновком суду, що формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України; чітке визначення предмета позову та суті спірних правовідносин має значення, зокрема, і для правильного обчислення строку звернення до суду. При цьому, суд також враховує, що відповідні положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України надають суду право відповідно до викладеної в позові вимоги визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, підлягають застосуванню у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду (ч. 2 ст. 5 ЦПК України), що в даному випадку не має місце. Крім цього, оскільки в позові необхідно відмовити із зазначених вище підстав, положення ст. ст. 257, 266, 267 ЦК України не підлягають застосуванню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Інші доводи та аргументи сторони позивача висновків суду не спростовують. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed