Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Заявник, 27 серпня 2024 року звернулася до суду з даною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] ,жіночої статі, громадянки України, яка померла [INFO] у с.Нова Астрахань Кремінського району Луганської області, Україна. Вимоги обгрунтувала тим, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] . До 2023 року вона разом зі своєю сім?єю - чоловіком [PERSON] постійно проживали в [ADDRESS] . Її матір [PERSON] проживала теж в [ADDRESS] . У вересні 2023 року вона та чоловік переїхали в Кіровоградську область, отримали статус внутрішньопереміщених осіб. А [PERSON] , через свій похилий вік залишилася проживати в м.Сєверодонецьк. Вони домовилися, що за нею буде здійснювати догляд брат - [PERSON] , після чого мати стала проживати в с.Нова Астрахань Кремінського району Луганської області, Україна, де проживав брат. За можливістю вони завжди з ним спілкувалися. 03 червня 2024 року [PERSON] прийшлов відвідати [PERSON] , однак вона була мертвою, про що він відразу повідомив її по телефону. Так як територія с.Нова Астрахань Кремінського району Луганської області окупована, то на місце події вийшли працівники комендатури (окупованої влади). Похованням займався [PERSON] , їй надіслали фото поховання, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть матері, видано окупаційною владою. У зв`язку з тим, що на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який до цього часу триває та на момент смерті матері територія м.Сєвєродонецьк та Сєвєродонецького району Луганської області була окупованою і є окупованою до цього часу, іншим способом підтвердити факт смерті матері та отримати свідоцтво про смерть неможливо, заявник змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Встановлення факту смерті матері їй необхідно для реалізації майнових та особистих немайнових прав, зокрема для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини тощо. Заявник у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив, будь-які заяви чи клопотання від нього не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] , довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 березня 2024 року №3528-5003156503, свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 27 серпня 1963 року, свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 27 квітня 1985 року, заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Воронове міста Сєвєродонецька Луганської області, зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проживає по [ADDRESS] , її матір`ю значиться [PERSON] . У довідці про смерть №С-01195, виданої 02 липня 2024 року Сєвєродонецьким міським відділом запису актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, зазначено, що 03 червня 2024 року о 03:00 год в с.Нова Астрахань Кремінського району Луганської Народної Республіки Російської Федерації, померла [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Сєвєродонецьк, Луганської області, громадянка Російської Федерації. Причина смерті: хронічна недостатність кровообігу, хронічна ішемічна хвороба серця 125.9, гіпертонічна хвороба серця 110.0. 02 червня 2024 року Сєвєродонецьким міським відділом запису актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] , в якому вказано, що [PERSON] , громадянка Російської Федерації, [INFO] , уродженка м.Сєвєродонецьк Луганської області, померла [INFO] о 03:00 год, місце смерті с.Нова Астрахань Кремінського району Луганської Народної Республіки Російської Федерації, про що 02 липня 2024 року складений актовий запис про смерть №170249940002700526003. Також заявником на підтвердження факту смерті матері [PERSON] до матеріалів заяви долучено фотознімки, на яких зображено місце поховання з надгробним хрестом з табличкою на якій зазначено прізвище, ім`я, по батькові та дати народження і смерті. Відомостей, які б спростовували факт смерті [PERSON] суду не надано. Як доказ на підтвердження доказів українського громадянства матері, завником додано до матеріалів справи копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я - [PERSON] , [INFO] . Метою встановлення заявником факту смерті [PERSON] , є зокрема\~реєстрація її\~смерті в\~органах державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~громадян Міністерства\~юстиції України, подальше оформлення її спадщини. Згідно зі ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Одним з таких актів є смерть особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону із обов`язковим внесенням до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами ст.ст.315,317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливостиі реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, у редакції станом на 02 серпня 2024 року, вся Кремінська міська\~територіальна громада\~Сєвєродонецького району\~Луганської області\~за винятком\~сел.Діброва перебуває у тимчасовій окупації з 18 квітня 2022 року. Вся Сєвєродонецька міська територіальна громада перебуває у тимчасовій окупації з 25 червня 2022 року. Внаслідок територіально-адміністративної реформи у 2020 році Кремінський район Луганської області було ліквідовано, останній увійшов до складу Сєвєродонецького району Луганської області з адміністративним центром у місті Сєвєродонецьк. Таким чином, зазначене місце смерті [PERSON] як і зазначене в заяві місце її реєстрації є тимчасово окупованою територією України. Стаття 4\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v.Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо факту смерті, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. У частині 2 ст.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" зазначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно з ч.3 ст.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, з часу внесення змін до ст.9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року проведення реєстрації факту смерті в органах РАЦС можливе за документами виданими на тимчасово окупованих територіях. Встановлені судом обставини свідчать про те, що, дійсно [PERSON] померла [INFO] в у с.Нова Астрахань Сєвєродонецького (колишнього Кремінського) району Луганської області, Україна, на тимчасово окупованій території, та про її смерть органом окупаційної влади - Сєвєродонецьким міським\~відділом запису\~актів цивільного\~стану департаменту\~записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, 02 липня 2024 року видано свдоцтво про смерть. Однак, у заявника відсутній оригінал вказаного документу, так як він виданий на тимчасово окупованій території і продовжує знаходитися там, що унеможливлює іншим способом, ані ж на підставі рішення суду зареєструвати факт смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про її смерть в органах РАЦС у порядку визначеному законодавством України. У подальшому заявник маж намір оформити спадщину [PERSON] . Відтак, з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів заявника, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до чинного законодавства, у разі появи особи, факт смерті якої встановлено судом, вона чи інша заінтересована особа, мають право звернутись до суду із заявою про скасування відповідного рішення про встановлення факту смерті. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі, зокрема, встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved