Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

29.07.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] адвоката Іванченко О.І. до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.04.1993, Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №255. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.04.1993 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вже понад 10 років сторони не проживають разом, спільного побуту не ведуть, шлюб існує формально. Відносини між позивачем та відповідачем погіршились настільки, що між ними припинено будь-яке спілкування. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивач намагався вжити заходи щодо примирення з відповідачем, однак це жодних результатів не принесло. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2024 справу передано для розгляду судді О.М. Дяченко. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2024 вказана позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, у встановлений судом строк вказані недоліки були усунуті. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання (26.08.2024) позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Іванченко О.І. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте в позовній заяві прохали розгляд справи здійснювати без їх участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином; 26.08.2024 до канцелярії суду подала заяву в якій позовні вимоги визнала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані в обґрунтування позову, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02.04.1993 актовий запис 255, місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно), виданого Христинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальній декларації прав людини , прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.(ст. 110 СК) У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимими. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач у своїй заяві підтвердив суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення сторони не заявили. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене, суд вважає наявними законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, з урахуванням визнання позову відповідачем, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved