Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 13.06.2022 року [PERSON] позичив у [PERSON] 50000 грн, які зобов`язувався повернути до 13.09.2022 року. На підтвердження факту передачі грошей відповідач власноручно написав йому розписку від 13.06.2022 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу борг. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити суму боргу по розписці, але відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Крім того, [PERSON] вказує, що оскільки в розписці не зазначено розмір процентів за користування позикою, то розмір відсотків слід обраховувати виходячи із розміру облікової ставки НБУ. Тому розмір процентів з 14.06.2022 року по 26.04.2024 року становить 20866 грн 43 коп. Також, простроченням виконання зобов`язань відповідачем позивачу завдано збитки внаслідок інфляції, які за період з вересня 2022 року по квітень 2024 року складають 6720 грн. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу 5000 грн складає за період з 13.09.2022 року по 24.05.2024 року (день звернення до суду) складає 2926 грн 03 коп. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 13.06.2022 року у розмірі 80512 грн 46 коп. та судовий збір у розмірі 1211 грн 60 коп. Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але при подачі позову у позовній заяві заявив клопотання, у якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив на позов, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення). Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05.09.2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 13.06.2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір позики за яким Позивач передав у власність Відповідача грошові кошти у розмірі 50000 грн, а Відповідачем зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 13.09.2022 року. За вимогами вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження укладення договору позики між сторонами та її умов Позивач відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України надав письмову розписку, складену Відповідачем 13.06.2022 року (надалі Письмова розписка) про отримання від Позивача грошових коштів у розмірі 50000 грн. Складена відповідачем Письмова розписка містить дату її складення, інформацію про сторін, їхні паспортні дані, суму позики - 50000 грн, обов`язок позичальника з повернення позики у розмірі 50000 грн, строк повернення позики - 13.09.2022 року, підпис позичальника. У письмовій розписці не вказано, що позика є безпроцентною, а також не встановлений розмір процентів за користування сумою позики. Відповідач не надав суду доказів повернення Позивачу за договором позики від 13.06.2022 р. коштів у розмірі 50000 грн у строк до 13.09.2022 року, а тому суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст. 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України стягненню з Відповідача на користь позивача підлягає сума позики у розмірі 50000 грн. Також позивач просить стягнути із відповідача проценти за користування позикою в сумі 20866 грн 43 коп. за період з 14.06.2022 року по 26.04.2024 року. Відповідно до\~ст.\~1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики .\~Договір позики\~вважається безпроцентним,\~якщо: 1)\~він укладений\~між фізичними\~особами на\~суму,\~яка не\~перевищує п`ятдесятикратного\~розміру неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~і не\~пов`язаний\~із здійсненням\~підприємницької діяльності\~хоча б\~однією із\~сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Враховуючи, що предметом договору позики є сума грошових коштів, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і у договорі не міститься пряме посилання на те, що договір позики є безпроцентним, та не встановлено розмір процентів, то Позивач відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України має право на одержання процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 310/11534/13-ц зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Також, Велика Палата ВС наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного суду також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Відповідно положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню після закінчення строку повернення позики (13.09.2022 р.), оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, у період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики з 14.06.2022 р. по 13.09.2022 р. Відповідачу нараховуються проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення позики, права позикодавця захищаються шляхом сплатити суми\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~трьох процентів\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом відповідно\~до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому вимоги Позивача про стягнення процентів за час користування грошовими коштами відповідно до рівня облікової ставки Національного банку України можуть бути задоволенні лише в межах строку дії договору з 14.06.2022 року по 13.09.2022 року включно (до дня повернення позики), тобто за 92 дні. Згідно даних офіційного інтернет-представництва Національного Банку України облікова ставка НБУ з 13.06.2022 року по 13.09.2022 року становила 25 % річних. Отже, проценти за позикою складають 3150 грн 68 коп., а саме: (50000 х 25 % : 365 дні х 92 дні). Також, позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 13.09.2022 року по 24.05.2024 року у розмірі 2926 грн 03 коп. та інфляційні втрати за період з вересня 2022 року по квітень 2024 року у сумі 6720 грн. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася та він діє дотеперішнього часу (Указ Президента України № 469/2024 від 23.07.2024). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу, то відповідно до вимог пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Відповідач (позичальник) звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК Кодексу, а тому вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача 3 % річних у сумі 2926 грн 03 коп. та інфляційних втрат у сумі 6720 грн задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 80512 грн 46 коп. (50000+20866,43+6720+2926,03), а задоволено на суму 53150 грн 68 коп., тобто на 66,02 % (53150,68х100:80512,46). Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн. 60 коп., що підтверджується квитанціями № 1XHC-8ETH-72E7-MTM2 від 28.12.2023 року та № 51ME-8THO-PTHX-P300 від 17.05.2024 року. Тому стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає судовий збір у розмірі 799 грн 90 коп. (1211,60 грн. х 66,02 %). На підставі ст. ст. 626-627, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial