Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

В провадженні Садгірського районного суду м.Чернівці перебуває цивільна справа за позовом\~ ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначає, що 23\~ червня 2023\~ року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6374851, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника,\~ що створений в інформаційно комунікаційній системі\~ Товариства та доступний зокрема\~ через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби,\~ відповідно до п.6 Кредитного договору. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору,\~ кредитні кошти\~ надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти,\~\~ реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно\~ з п.п.1.1 Кредитного договору,\~ кредит вважається наданим\~ в день перерахування\~ ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів в сумі, визначеній у п.1.2 Кредитного договору,\~ реквізитами, зазначеними у п.2.1 Кредитного договору. Підписанням\~ кредитного договору\~ відповідач підтвердив,\~ що він ознайомився\~ з наявними\~ схемами кредитування,\~ отримав проект цього кредитного договору разом з додатками,\~ ознайомився\~ з усіма його\~ умовами.\~ Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтверджує, що він повністю розуміє,\~ погоджується і зобов`язується неухильно\~ дотримуватися правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні\~ ст.ст.641, 644 ЦК України про укладення договору кредиту та визначають порядок\~ і умови кредитування,\~ права та обов`язки сторін,\~ іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 28 вересня\~ 2023\~ року\~ між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладено\~ Договір\~\~ факторингу №28092023 у відповідності\~ до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає\~ ( відступає) ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату\~ належні йому\~ права вимоги,\~ а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає\~ належні\~ ТОВ «МІЛОАН»\~ права вимоги\~ до боржників,\~ вказаними у Реєстрі\~ боржників. Відповідно до реєстру\~ боржників від 28\~ вересня 2023\~ року до\~ Договору факторингу №28092023 від 28 вересня\~ 2023\~ року,\~\~ ТОВ « ФК « ЄАПБ» набуло права вимоги\~ до відповідача в сумі 45 360\~ гривень,\~ з яких: - 12 000,00\~ гривень\~ - сума\~ заборгованості\~ за основною сумою боргу; - 32 160,00\~\~ гривень сума заборгованості за відсотками; - 1200,00\~ гривень -\~ заборгованість за комісією.\~ З моменту отримання\~ права вимоги\~ до відповідача,\~ а саме з 28.09.2023\~ року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином,\~ [PERSON] \~ має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №6374851 в сумі 45 360\~ гривень. 09 червня 2023\~ року\~ між ТОВ\~ «МІЛОАН»\~ та [PERSON] було укладено кредитний договір №100928017, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника,\~ що створений в інформаційно комунікаційній системі\~ Товариства та доступний зокрема\~ через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби,\~ відповідно до п.6 Кредитного договору. Згідно п.1.1 Кредитного договору, кредит вважається\~ наданим в день перерахування\~ ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі,\~ визначеній у п.1.2\~ Кредитного договору за реквізитами, зазначеними у п.2.1 Кредитного договору. Відповідно до Реєстру боржників від 28\~ вересня 2023 року\~ до договору факторингу №28092023\~ від 28\~ вересня\~ 2023\~ року,\~ ТОВ « ФК « ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 44400 гривень,\~ з яких : -12000,00\~ гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 31200,00\~ гривень -\~ сума заборгованості за відсотками; - 1200,00\~ гривень заборгованість за комісією. Просить суд\~ стягнути з [PERSON] , [INFO] ,\~ ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська\~ агенція з повернення боргів» ( код ЄДРПОУ 35625014,\~ місцезнаходження юридичної особи: 01032, м.Київ,\~ вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № [NUMBER] у АТ\~ ТАСкомбанк») суму заборгованості в\~ розмірі 89 760,00\~ гривень,\~ а саме за\~ кредитним договором №6374851 в розмірі 45 360,00\~ гривень, з яких: - 12000,00\~ гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 32 160,00\~ гривень сума заборгованості за відсотками; - 1200,00\~ гривень\~ - заборгованість за комісією. За кредитним договором № 100928017 в розмірі 44400,00 гривень,\~ з яких: - 12000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; -\~ 31200,00\~ гривень сума заборгованості за відсотками; -\~ 1200,00\~ гривень заборгованість за комісією. \~\~\~\~ Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився,\~ однак спрямував до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність та зазначив,\~ що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився,\~ однак спрямував до суду письмові пояснення про заперечення задоволення позовних вимог позивача.\~ Зазначає,\~ що в позовній заяві вказано,\~ що відповідно до реєстру боржників №28092023\~ [PERSON] має\~ незрозумілу заборгованість у розмірі 45360\~ гривень, при тому\~ що в матеріалах справи не має зазначеного реєстру боржників №28092023\~ і незрозумілі підрахунки суми заборгованості.\~ В матеріалах справи містяться\~ акт прийняття передачі реєстру боржників №1\~ та витяг з реєстру боржників №1\~ без підписів сторін договору факторингу,\~ що в свою чергу\~ не може бути\~ належним доказом. Аналогічна ситуація\~ і з кредитним договором №100928017 від 09.06.2023\~ року\~ за яким\~ сума заборгованості також є абсолютно незрозумілою,\~ жодних\~ розрахунків до матеріалів справи\~ не надано,\~ сума заборгованості виходить\~ із не існуючого реєстру боржників №28092023,\~ в тому числі\~ витяг з реєстру боржників №1\~\~ не може бути належним доказом по справі. Позивачем на підтвердження\~ своїх позовних вимог надано лише копію договору споживчого кредиту та складений\~ позивачем розрахунок заборгованості. Також в матеріалах справи відсутні\~ первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в кредитних договорах.\~ Зокрема, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення\~ боргів»\~\~ не надано суду копії\~ меморіальних ордерів,\~ заяв на видачу готівки,\~ платіжних доручень,\~ виписки по картковому рахунку,\~ тощо. Невід`ємною частиною договору факторингу\~ та підтвердження факту\~ переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу є підписаний\~ сторонами та скріплений їх печатками акти прийому передачі реєстру прав вимоги та підтвердження щодо сплати\~ фактором клієнту 100%\~ ціни продажу. Зазначає, що\~ кредитні договори, які містяться в матеріалах справи,\~ не містять підпису відповідача, немає жодного підтвердження наявного електронного підпису відповідача,\~ грошові кошти в зазначеній грошовій сумі\~ він не отримував,\~\~ разом із позовом позивач не надав доказів\~ на підтвердження\~ факту надання йому кредитної суми. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 23\~ червня 2023\~ року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6374851, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника,\~ що створений в інформаційно комунікаційній системі\~ Товариства та доступний зокрема\~ через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби,\~ відповідно до п.6 Кредитного договору (а.с. 6-11) 09 червня 2023\~ року\~ між ОВ\~ «МІЛОАН»\~ та [PERSON] було укладено кредитний договір №100928017, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника,\~ що створений в інформаційно комунікаційній системі\~ Товариства та доступний зокрема\~ через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби,\~ відповідно до п.6 Кредитного договору ( а.с. 19-24). 28 вересня\~ 2023\~ року\~ між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладено\~ Договір\~\~ факторингу №28092023 у відповідності\~ до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає\~ ( відступає) ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату\~ належні йому\~ права вимоги,\~ а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає\~ належні\~ ТОВ «МІЛОАН»\~ права вимоги\~ до боржників,\~ вказаними у Реєстрі\~ боржників (а.с. 13-15). Із\~ наданого позивачем розрахунку\~ заборгованості встановлено,\~ що у [PERSON] нарахована заборгованість\~ по невиконанню кредитного договору № № 6374851 від 23.06.2023\~ року в розмірі\~ 45 360\~ гривень та\~ за кредитним договором № 1009280147\~ від 09.06.2023\~ року\~ в розмірі 44400,00\~ гривень\~ (а.с.18,\~ 28). За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Щодо виконання кредитором обов`язку щодо переказу кредитних коштів Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти,\~ та в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитних\~ договорів №6374851 від 23.06.2023 року та №100928017 від 09.06.2023 року. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України в разі відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, сплачений ним судовий збір не відшкодовується.

Outcome: dismissed