Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

У квітні 2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі № 6110, яким стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за договором № 1001057066501 від 16.06.2018 в розмірі 21 787,96 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В обґрунтування позову вказано, що виконавчий напис винесений з порушенням вимог чинного законодавства, нотаріус не перевірила безспірності заборгованості, при цьому позивач не погоджується з наявністю кредитного зобов`язання та суми заборгованості. Повідомлення про боргове зобов`язання позивач не отримувала, а договір між сторонами не був нотаріально засвідчений. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 29.04.2024 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копії ухвали надіслані учасникам справи. 26.04.2024 на адресу суду надійшла заява від представника відповідача Д. Бойченка, про визнання позовних вимог, просить стягнути з відповідача 50% ставки сплаченого позивачем судового збору та розглянути справу без представника банку. В матеріалах справи містяться відомості про доставку учасникам справи надісланих судом електронних документів, а також поштові конверти, які неодноразово надсилались судом учасника даної справи. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Будь-яких інших заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.02.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною видано виконавчий напис № 6110, яким звернуто стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] , заборгованість за кредитним договором №1001057066501 від 16.06.2018 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». У виконавчому написі наведений період заборгованості - з 23.12.2019 по 22.12.2020, заборгованість виникла за кредитним договором №1001057066501 від 16.06.2018. Сума заборгованості складає 21 787,96 грн., що складається: 8 125,25 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7 781,65 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 0,42 грн. прострочена заборгованість за процентами; 5 880,644 грн. неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. За вчинення виконавчого напису стягнуто 250 грн., загальна сума до стягнення становить 22 037,96 грн. 23.03.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва\~ Клітченко Оксани Анатоліївни відкрито виконавче провадження №64918612 на підставі оскаржуваного виконавчого напису. В матеріалах справи міститься заява № 1001057066501 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, погодженого сторонами даної справи 16.06.2018.\~ При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). Матеріали справи не містять документів, що були підставою для видачі нотаріусом оскаржуваного позивачем виконавчого напису, зокрема розрахунку заборгованості по договору, виписки про рух коштів по рахунку позичальника, що виключає можливість перевірити загальний розмір заборгованості та його складові частини: тіло кредиту, відсотки, комісію та неустойку, тобто безспірність заявлений до стягнення сум в період з 23.12.2019 по 22.12.2020. Також суд враховує, що у пункті 83 постанови від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, з урахуванням засад законності, розумності і справедливості, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, визнання позову відповідачем та відповідне клопотання останнього про зменшення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви (1 211,20 грн.), тобто в розмірі 605,60 грн., іншу частину сплаченого судового збору повернути позивачу.

Outcome: approved