Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь безпідставно утримувані грошові кошти в сумі 57 824,36 грн., судовий збір у розмірі 3 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі кількох постанов, винесених Державною службою України з безпеки на транспорті за перевищення допустимих параметрів навантаження на вісь транспортного засобу. Після винесення постанов Державною службою України з безпеки на транспорті щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ці постанови були направлені до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові для примусового виконання. У рамках зведеного виконавчого провадження № [NUMBER] виконавча служба стягнула з позивача загальну суму 57 824,36 гривень. Після накладення штрафів позивач оскаржив ці постанови в адміністративному суді, що призвело до їх скасування. Адміністративний суд визнав постанови незаконними, а адміністративні провадження закрив. Вимогу про повернення коштів позивач обґрунтовує положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що особа, яка без достатніх правових підстав набула або зберегла майно за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути це майно. Таким чином, позивач вважає, що кошти, які були стягнуті з нього на підставі скасованих постанов, підлягають поверненню, оскільки вони утримуються без достатніх правових підстав. Ухвалою судді від 11.06.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Державна служба України з безпеки на транспорті, заперечує проти позову [PERSON] , обґрунтовуючи свої заперечення тим, що повернення коштів помилково або надміру зарахованих до бюджету регулюється Бюджетним кодексом України та відповідними підзаконними актами. Це означає, що позивач повинен був звернутися з відповідною заявою до органу державної виконавчої служби, яка здійснювала примусове стягнення, для початку процедури повернення коштів. Однак позивач не надав жодних доказів про те, що він звертався з такою заявою. Відповідач вважає, що застосування статті 1212 ЦК України в цьому випадку є неправильним, оскільки йдеться про стягнення коштів, які були зараховані до Державного бюджету на законних підставах. Відповідач зазначає, що адміністративні штрафи є доходом бюджету і повернення таких коштів повинно здійснюватися в порядку, передбаченому бюджетним законодавством, а не шляхом цивільного позову. Відповідач також звертає увагу на те, що позивач посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №910/5880/21, проте ця справа стосується іншої категорії правовідносин - адміністративно-господарських штрафів. У даному ж випадку йдеться про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які регулюються іншими нормами законодавства. Системою «Електроний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача, якою позивач стверджує, що Порядок № 787, на який посилається відповідач, застосовується лише у випадках помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів. Однак у даному випадку на момент сплати штрафу існувала правова підстава для такого платежу, оскільки постанови про застосування штрафу були чинними, а виконавче провадження було відкритим. Лише після скасування цих постанов судом відпала правова підстава для утримання коштів. Отже, кошти, сплачені позивачем, не є помилково або надміру зарахованими, і Порядок № 787 не застосовується до цих правовідносин. Позивач зазначає, що на момент зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали суду, на рахунках органу державної виконавчої служби дійсно залишалися кошти, але вони не були перераховані за реквізитами, вказаними стягувачем. Ці кошти були повернуті позивачу після подання відповідної заяви. Однак, на момент зупинення виконавчого провадження сума в розмірі 57 824,36 гривень вже була перерахована на відповідні рахунки, що підтверджується довідкою №66560 від 29.03.2024 року. Позивач наголошує, що його позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі № 910/5880/21, де зазначається, що після скасування постанови про застосування штрафу, правова підстава для утримання коштів відпала, і вони підлягають поверненню. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюк Любомира Миколайовича серія АА №00008855 від 25.05.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 13,488% (1,551 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюк Любомира Миколайовича серія АА №00008857 від 25.05.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14,7% (1,691 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Василенко Ірини Володимирівни серія АА №00008871 від 26.05.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14,576% (1,676 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Сидоренка Антона Вадимовича серія АА №00008860 від 26.05.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,655% (1,455 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Вказані вище обставини встановлені в ході розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова справи за позовом представника [PERSON] адвоката Яковенко Оксани Григорівни до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, представника [PERSON] адвоката Яковенко Оксани Григорівни до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2023 заступником начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козаченком В.В. на підставі вказаних вище постанов відкрито ряд виконавчих проваджень про стягнення з позивача на користь держави штрафів, а саме: на підставі постанови відповідача АА 00008871 від 26.05.2023 р. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], на підставі постанови відповідача АА 00008860 від 26.05.2023 р. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], а на підставі постанови відповідача АА 00008857 від 25.05.2023 р. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], на підставі постанови відповідача АА 00008855 від 25.05.2023р. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2024 року у справі № 638/8937/23, яке набрало законної сили на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 р. скасовано: постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюка Любомира Миколайовича серія АА № 00008855 від 25.05.2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП; постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Соколюка Любомира Миколайовича серія АА № 00008857 від 25.05.2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП; постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко Ірини Володимирівни серія АА № 00008871 від 26.05.2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП; постанову Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Сидоренка Антона Вадимовича серія АА № 00008860 від 26.05.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а провадження у даних справах про притягнення до адміністративної відповідальності закрито. Відповідно до листа № 66560 від 29.03.2024 р. в.о. начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нагорної К. вбачається, що Шевченківським ВДВС у місті Харкові у виконавчому провадженні № [NUMBER] стягувачу було перераховано 34000 грн., а у виконавчому провадженні № [NUMBER] стягувачу було перераховано 23824, 36 грн. Отже, разом з позивача на користь стягувача було перераховано суму в розмірі 57 824,36 грн. Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі Порядок № 787), на який посилається у своєму відзиві відповідач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності. У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви. Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції. Однак, суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративний суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду на момент сплати позивачем штрафу була юридична підстава для такого платежу чинна постанова у справі про адміністративне правопорушення та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету, оскільки сплачена позивачем сума штрафу в загальному розмірі 57 824,36 грн. не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. На ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК. Так, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава існувала, але у подальшому відпала. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved