Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

17 жовтня 2023 року представник позивача - адвокат Поліщук Лідія Іванівна звернулася до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, а також понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 17 лютого 2023 року о 12 год. 40 хв. в м. Чернівці по вул. Хотинська, 49 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF CF 85.340, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Nissan Qashqai державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб Nissan Qashqai державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 березня 2023 року у справі № 726/463/23, винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу DAF CF 85.340, державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] . На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу DAF CF 85.340, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант»», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 209782015. [PERSON] звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант»» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, а пошкоджений транспортний засіб було надано представнику ТДВ СК «Альфа-Гарант» для огляду. 18 серпня 2023 року адвокат - Голосна А.В., діючи в інтересах [PERSON] направила запит до ЦБ МТСБУ з проханням надати інформацію щодо розміру франшизи за полісом страхування № 209782015. Листом від 22.08.2023 року ЦБД МТСБУ надало відповідь на вищевказаний запит, у якому було вказано інформацію щодо розміру франшизи, згідно полісу № 209782015 у розмірі 1 300 грн. (одна тисяча триста) 00 коп. Внаслідок чого, ТДВ «СК «Альфа-Гарант»» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 63 600,00 грн. за вирахуванням суми франшизи, що платіжним дорученням № 36137 від 26 червня 2023 року. Просить суд задовольнити позов. Ухвалою Садгірського районного суд м. Чернівці від 02 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі. 23 листопада 2023 року представник позивача - адвокат Голосна Аліна Володимирівна подала до суду в інтересах позивача [PERSON] заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 34 816 (тридцять чотири тисячі вісімсот шістнадцять) гривень 84 копійки, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, а також понесені судові витрати. В заяві про збільшення позовних вимог представник позивача - адвокат Голосна Аліна Володимирівна зазначає, що 31.06.2023 р. незалежним експертом [PERSON] було складено Звіт № ЦB/23/0914, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту Т3 Nissan Qashqai, державний номерний знак [NUMBER] склала: 98 416,84 грн. Оскільки, вартість відновлювального ремонту (фактичний розмір) транспортного засобу Nissan Qashgai, д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з його пошкодженням перевищує розмір, який сплачений з боку страхової компанії, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (фактичним розміром) та розміром завданого матеріального збитку (страхового відшкодування). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі: 34 816,84 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот шістнадцять грн. 84 коп.) Представник позивача в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що його права були порушені, на огляд транспортного засобу його не було викликано, вважає вартість механічних пошкоджень явно завищеними, та ним було відшкодовано позивачу [PERSON] суму франшизи. Представник відповідача - адвокат Олару Даніель Васильович підтримав позицію свого довірителя та просив відмовити у задоволенні позову та надав пояснення, які відповідають відзиву на позов. Зокрема зазначив, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/0914 від 31 травня 2023 року, виконаного ФОПом [PERSON] , який отримав свідоцтво оцінювача ТОВ «Українська комерційна школа» та сертифікат від Фонду державного майна за спеціальністю «Оцінка колісних транспортних засобів» не може бути належним і допустимим доказом по даній справі. Також він виконаний з порушенням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, оскільки [PERSON] не було надано можливість бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права. Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін по справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до постанови Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 березня 2023 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення правил безпеки дорожнього руху. Судом накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень в дохід держави. Постанова вступила в законну силу 20 березня 2023 року. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Суд враховує, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину чи невинуватість такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року, №234/16272/15-ц. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що саме [PERSON] є особою, відповідальною за завдання шкоди, і є належним відповідачем. Дослідивши матеріали справи, зокрема звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/0914 від 31 травня 2023 року, виконаного ФОПом [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Згідно ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до вищезазначеного закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України, особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення лише тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів. Відповідно до п 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» № 53/5 від 08 жовтня 1998 року експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності і внесені до Державного реєстру атестованих судових експертів. Даний реєстр атестованих судових експертів знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті Міністерства юстиції за адресою http://rase.minjust.gov.ua/. Ознайомившись із даними реєстру атестованих судових експертів встановлено, що будь-яких відомостей про такого судового експерта як [PERSON] повністю відсутні, а тому він не є судовим експертом, а тому його звіт на думку сторони позивача не є доказом відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] звернулась за судовим захистом своїх справ, остання могла залучити судового експерта перед поданням позовної заяви до суду. Тим більше, відповідно до вимог ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої встановлено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Крім того, вищевказаний звіт № ЦВ/23/0914 від 31 травня 2023 року, виконаний ФОПом [PERSON] з порушенням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої в Міністерстві юстиції України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Так, відповідно до даної методики виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що замовником вказаного звіту була не позивач [PERSON] , а ТДВ «СК «Альфа-Гарант»», про що свідчить замовлення від 24 травня 2023 року. Проте, ні позивачем, ні замовником дослідження не було здійснено виклику заінтересованих осіб, зокрема відповідача [PERSON] . Відповідно до змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України), а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п.4-5 ч.5 ст.12 ЦПК України). В силу ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, 26 лютого 2024 року стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, виконання якої було доручено судовим експертам Чернівецького НДЕКЦ МВС України, проте у зв`язку з ненаданням стороною позивача транспортного засобу до огляду, виконання вищевказаної судової експертизи не представилось можливим. Такі дії позивача не демонструють суду добросовісне виконання процесуальних обов`язків та перешкоджають можливості іншій стороні скористатися правом на спростування обсягу пред`явлених вимог, що порушує принцип змагальності сторін. Як єдиний доказ обсягу завданих збитків, який сторона позивача поклала в основу заявлених позовних вимог, зазначила вищевказаний звіт, проте на виконання вимог п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» відсутність волі власника (позивача) пошкодженого транспортного засобу забезпечити участь при огляді ТЗ на предмет встановлення пошкоджень і визначення вартості завданої шкоди особи, причетної до їх заподіяння, позбавило можливості цій стороні навести свої доводи та міркування, які могли вплинути на обсяг та вартість пошкоджень, через що доказ у вигляді звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, є сумнівним в розумінні належності за ст.77 ЦПК України. Дії позивача, що унеможливлюють іншу сторону перевірити обґрунтованість та, за потреби, спростувати доводи позовної заяви шляхом проведення судової експертизи порушують принцип диспозитивності цивільного процесу та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. «Справедливість», що є вимогою ст.6 §1, не є «основною» справедливістю (ідея, що є частково юридичною, частково етичною і застосовується тільки судом присяжних), а «процесуальною». Стаття 6 §1 гарантує тільки «процесуальну» справедливість, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції) (dec.)). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом узагалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Miroпubovs and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), § 103). Так, елементами доступу до справедливого суду в розумінні цієї Конвенції є принцип змагальності та гарантування ефективного права на судовий розгляд. Принцип змагальності - це ідея справедливого судового розгляду, включає основоположне право на змагальні провадження. Ефективне право, це коли сторони у справі мають право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, що зауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документів і доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (справи «Краска проти Швейцарії», «Ван де Гурк проти Нідерландів», «Перез проти Франції»). Таким чином, позивач власними діями унеможливив відповідача переконатися у об`ємі завданих пошкоджень, доказів обізнаності з переліком таких [PERSON] до пред`явлення позову не надала, а при вирішенні спору в суді не сприяла у встановленні об`єкта дослідження, що свідчить про зловживання учасника процесу своїми правами. Крім того, суд досліджуючи акт огляду транспортного засобу № ЦВ/23/0914 (дефектної відомості) встановив, що огляд транспортного засобу проводився 15 березня 2023 року, майже за півтори місяця до отримання замовлення № б/н від 24 травня 2024, що викликає у суду обґрунтовані сумніви у своїй достовірності. Також, суд зазначає, що даний акт надрукований, не написаний власноручно оцінювачем, в ньому не зазначено наступні обов`язкові інформаційні дані, які повинні бути в акті відповідно до Методики, зокрема п. 4.4, такі як дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (зазначено лише дату та не вказано час, зазначено лише м. Чернівці, та не зазначено конкретну адресу); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки (взагалі відсутні будь-які особи, немає навіть власниці автомобіля, не те, що відповідача), показання одометра (тахографа) КТЗ (хоча в акті і записані 100 834 км, проте навіть немає фотографії на підтвердження вищевказаних даних), відсутні будь-яка інформація з приводу марки, розміру, типу та протектору шин, а фотографії, які додані до вказаного акту не містять опису їх змісту, і категорично не можна встановити необхідність заміни або ремонту пошкоджених частин кузова автомобіля, зокрема передніх та задніх лівих дверей, захисних накладок, кріплень тощо, а тому суд критично оцінює вищевказаний звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/0914 від 31 травня 2023 року, виконаного ФОПом [PERSON] . Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика завдавача шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF CF 85.340, державний номерний знак [NUMBER] водія [PERSON] , на час ДТП була застрахована за договором-полісом [NUMBER] в ТДВ СК «Альфа Гарант». З полісу вбачається, що франшиза становить 1300 грн., ліміт за шкоду майну - 130000 грн. (а.с.6). Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги до [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та не грyнтуються на нормах матеріального права та судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, адже цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована та ліміт його відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до вимог п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1 300 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено також, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 40 грн. та витрати на\~ професійну правничу допомогу у сумі 112 грн.

Outcome: partial