Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

У квітні 2024 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Прохацьку Тетяну Олександрівну, звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі № 465 від 28.02.2018, яким запропоновано стягнути заборгованість на користь ПАТ «Ідея Банк» з [PERSON] в сумі 59 412,04 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що позивач не отримувала письмової вимоги або попередження про наявність заборгованості. Про наявність виконавчого напису дізналась у квітні 2024 року через наявність виконавчого провадження відносно неї. Приватним нотаріусом видано виконавчий напис без достатнього обсягу документів на підтвердження безспірності заборгованості та з порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач не укладала жодних нотаріальних угод з відповідачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.04.2024 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копії ухвали надіслані учасникам справи. 16.05.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити в задоволенні позову та здійснювати розгляд за відсутності представника відповідача. Відзив обґрунтований тим, що між сторонами 30.06.2016 був укладений кредитний договір № V03.232.72087, згідно умов якого позивач отримала кредит на поточні потреби в сумі 38 766 грн., однак не виконала зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 09.01.2018 виникла заборгованість у розмірі 57 712,04 грн. Крім того, 15.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладено договір факторингу № 15/11/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем перейшло до вказаного товариства, а тому банк є неналежним відповідачем у даній судовій справі, що є окремою підставою для відмови у позові. Також представник АТ «Ідея Банк» зазначає, що банк надав нотаріусу всі необхідні документи на підтвердження наявності та безспірності заборгованості, та для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім цього, чинним законодавством до 28.04.2022 не заборонялось вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. Оскільки приватний нотаріус Гуревічов О.М. припинив нотаріальну діяльність з 31.01.2020, тому відповідач не може самостійно надати суду копії усіх документів, які були враховані приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису. Також у відзиві наведені заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., розмір яких слід зменшити/відмовити в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів реальності та фактичності надання правової допомоги боржнику адвокатом. Матеріали справи не містять квитанцій про оплату таких послуг чи будь-яких інших документів, що підтверджують факт надання таких послуг адвокатом в межах цієї справи. Не надано розрахунок із зазначенням витраченого часу адвокатом на підготовку документів чи виконання послуги, яким підтверджується сума витрат на правову допомогу. 20.05.2024 від представника позивача адвоката Прохацької Т.О., на адресу суду надійшла відповідь на відзив з проханням повністю задовольнити позов. Вказано, що сторона стягувача не замінена у виконавчому провадженні, а тому є безпідставними твердження банку про неналежність його як відповідача. Також висловлено заперечення щодо тверджень відповідача про безспірність заборгованості. Вказано про наявність судового рішення, яким визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014, якою доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 28.05.2024 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Наведено про наявність права у фактора та/або державного виконавця звернутись до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником. Повторно наведено про безспірність заборгованості та надання банком всіх необхідних документів нотаріусу для видачі виконавчого напису. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.\~\~ Інших заяв/клопотань від сторін на адресу суду не надходило. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 28.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 465, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № V03.232.72087 від 30.06.2016.\~ У виконавчому написі наведений період заборгованості з 01.10.2016 по 09.01.2018, строк платежу настав 01.10.2016. Заборгованість складається: 30 735,39 грн. основний борг; 7 112,25 грн. прострочений борг; 4 321,68 грн. прострочені проценти; 68,41 грн. строкові проценти; 3,88 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 15 470,43 грн. пеня; 1 700 грн. плата за вчинення виконавчого напису.\~\~ Загальна сума до стягнення становить 59 412,04 грн. На підставі виконавчого напису постановою від 17.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56138929, де боржником є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «Ідея Банк», в межах якого накладено арешт на грошові кошти боржника. Представником відповідача до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № V03.232.72087 на загальну суму 57 712,04 грн. в період з 30.06.2016 по 30.06.2022. Згідно договору факторингу № 15/11/23, укладеного 15.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», а також витягу з додатку № 1 до цього договору, до товариства перейшло право вимоги за кредитним договором № V03.232.72087 на загальну суму заборгованості станом на 15.11.2023 в розмірі 50 526,31 грн. За змістом вказаного витягу вбачається, що заборгованість складається з основного боргу в розмірі 37 847,64 грн. та 12 678,67 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). Матеріали справи не містять документів, що були підставою для видачі нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, зокрема самого кредитного договору, розрахунку заборгованості по договору, виписки про рух коштів по рахунку позичальника тощо. Наведене виключає можливість перевірити загальний розмір заборгованості та безспірність його складових частин, які стягнуто виконавчим написом, а саме: тіло кредиту (основний та прострочений борг), відсотки (прострочені та строкові), прострочену плата по кредиту та пеню, з урахуванням періоду з 01.11.2016 по 09.01.2018 нарахування, а також умову про настання строку платежу 01.10.2016, при цьому за змістом реєстру боржників за договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023\~\~ вбачається про інші складові частини та розміри заборгованості по кредитному договору, які передані фактору. Крім того, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат» станом на час видачі виконавчого напису). Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з цим, у виконавчому написі наведений розмір пені до стягнення в сумі 15 470,43 грн., при цьому період нарахування - з 01.11.2016 по 09.01.2018, настання строку платежу 01.10.2016, тобто нотаріусом здійснено нарахування пені більше ніж за один рік. Крім того, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною в частині, зокрема, її доповнення переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. У пункті 83 постанови від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача зводяться до чинності оскаржуваного позивачем виконавчого напису та безспірності заборгованості за виконавчим написом, однак такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а також спростовуються наведеними судом висновками, які зроблені по встановленим обставинам даної справи. Крім цього, оскільки саме за заявою ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», видано виконавчий напис і саме останній є стягувачем у виконавчому провадженні, тому доводи представника відповідача про неналежність статусу банку як відповідача у даній справі через відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», на переконання суду є безпідставними. В межах розгляду даної справи не встановлено порушення прав та інтересів позивача вказаним товариством.\~ Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, а також заперечення відповідача, з урахуванням засад законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано належним чином засвідчені копії наступних документів, які були додані до позовної заяви: 1) ордер № 1591126 про надання правничої допомоги позивачу адвокатом Прохацькою Т.О. у Білоцерківському відділі ДВС та Білоцерківському міськрайонному суді Київської області; 2) договір № 12/04/24 від 05.04.2024 про надання правової допомоги, укладений між АБ «Тетяни Прохацької» та позивачем; 3) додаткова угода № 1 до вказаного договору від 15.04.2024, за змістом якої послуги полягають у підготовці процесуальних документів: ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, підготовці та поданні позовної заяви і інших заяв по справі, вартістю 6 000 грн. 4) акт від 15.04.2024 про надання правничої допомоги\~ між керуючою бюро Т.Прохацькою та позивачем з вартістю послуг на суму 6 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зі змісту розрахунку судових витрат вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 6 000 грн. У даній справі адвокатом позивача надані такі послуги, зокрема подано до суду позовну заяву з додатками, а також відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу. Таким чином, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 6 000 грн. є співмірним з наданими адвокатом послугами, а також відповідає критеріям розумності та справедливості. Підстав для зменшення вказаної суми судом не встановлено. Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved