Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

31 травня 2024 року адвокат Михайленко Н.М., яка є представником позивачки [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до Очаківської міської ради, третя особа - Очаківська філія Південної товарної біржі. Свої вимоги представник позивачки обґрунтовувала тим, що 03 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна незакінченого будівництва, а саме житлового будинку [ADDRESS] (після перейменування [PERSON] ), посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0496. Обидві сторони виконали всі умови договору, відповідач передав [PERSON] у власність зазначений вище будинок, а вона його прийняла та сплатила ціну обумовлену договором. У теперішній час вона не може зареєструвати право власності на вказаний будинок, оскільки укладений на біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню. Посилаючись на викладене, представник просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 0496 від 03 липня 2000 року посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій крім того, представник зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представники відповідача - Очаківської міської ради та третьої особи - Очаківської філії Південної товарної біржі, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 03 липня 2000 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна незакінченого будівництва, а саме житлового будинку [ADDRESS] (після перейменування [PERSON] ), посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0496, що підтверджується цим письмовим договором (а.с. 8). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов`язання одна перед однією, а саме [PERSON] було передано у власність вказане нерухоме майно, вона його прийняла та сплатила ціну цього майна обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. Як вбачається з реєстраційного напису Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 11 липня 2000 року за [PERSON] на підставі вказаного вище договору зареєстровано право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . бік а.с. 8). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00045822400 від 04 липня 2024 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 34-35). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та виданні на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77988935 від 13 серпня 2024 року спадкова справа відносно майна померлого [PERSON] не заводилась (а.с. 45). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачка після набуття права на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки.

Outcome: approved