Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 04.07.2024 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому представником позивача було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач в період з 13.03.2018 року по 29.04.2020 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 29.04.2020 року позивач звільнений з ТОВ «Краснолиманське» на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). З часу припинення трудових відносин, всупереч ст. 116 КЗпП України, підприємство не провело з позивачем повний та остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2024 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 83315,22 грн та вказане рішення в примусовому порядку виконано в повному обсязі 11.06.2024 року. Оскільки судове рішення фактично виконано, позивач вважає що з відповідача на його користь має бути стягнута компенсація втрати частини заробітку в сумі 46226,20 гривень за період з листопада 2019 року до моменту фактичного розрахунку (11.06.2024 року). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.07.2024 року відкрито провадження по справі та дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аргументи учасників справи. Відповідачем, відповідно до ст. 191 ЦПК України подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують його права та законні інтереси. Відповідач не заперечує того факту, що у позивача існувала заборгованість із заробітної плати в розмірі 83315,22 гривень, яка була стягнута рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2024 року, та яке було виконано в повному обсязі 11.06.2024 року. Зазначав, що розмір компенсації втрати частини заробітку за період з листопада 2019 року до моменту фактичного розрахунку (11.06.2024 р.) зазначений в позовній заяві, є фактично невірно визначеним та значно завищеним, тому і алгоритм розрахунку позивача суперечить нормам чинного законодавства і тому його вимоги задоволенню не підлягають. Також відповідач звертає увагу на те, що для проведення розрахунку компенсації треба брати доходи громадян, які не мають разового характеру, а також те, що дію ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року згідно із ЗУ №2710-ІХ від 03.11.2022року. Вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2019 року до моменту фактичного розрахунку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З копії трудової книжки вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» з 13.03.2018 року та був звільнений з підприємства 29.04.2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2024 року з відповідача ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 83315,22 грн (без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» за № 505 від 24.07.2024 року заборгованість у ТОВ «Краснолиманське» перед позивачем [PERSON] за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становила 83315,22 гривень (сума визначена після утримання всіх податків і зборів) та складалася з таких сум: за листопад 2019 року - 6353.20 гривень; за грудень 2019 року - 10886.66 гривень; за січень 2020 року - 6760.66 гривень, за лютий 2020 року - 9876.74 гривень, за березень 2020 року - 8422.74 гривень, за квітень 2020 року - 41015.22 гривень, Вищевказана заборгованість була сплачена позивачу в повному обсязі 11.06.2024 року, що підтверджується копією платіжної інструкції №3778 від 11.06.2024 року. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не було проведено. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (яка діяла станом на день звільнення) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. Відповідно до ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов`язок здійснити компенсацію, передбачену Законом. Відповідачем були порушені строки виплати позивачу заробітної плати за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, а виплачена 11.06.2024 року, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати. Місяць та рік за який не виплачена заробітна платаСума заробітної плати, нарахованої до виплати Період невиплати заробітної плати, місяць/рікІндекс споживчих цін за період невиплати грошового доходуСума компенсації, грн Листопад 20196353.2012/19-05/241.564546093 586,67 Грудень 201910886.6601/20-05/241.567681466 180,16 Січень 20206760.6602/20-05/241.564552353 816,75 Лютий 20209876.7403/20-05/241.569260135 622,43 Березень 20208422.7404/20-05/241.556805694 689,83 Квітень 202041015.2205/20-05/241.5444500922 330,74 Разом 46226,58 Доказів того, що така компенсація була нарахована під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем або після звільнення останнього або при здійсненні виплати вказаної заборгованості (тобто 11.06.2024 року), суду надано не було. Суд не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі та вважає, що посилання відповідача на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» необґрунтованими, оскільки цей Закон не регулює правовідносини, пов`язані із затримкою виплати заробітної плати. Доводи відповідача в частині передчасного звернення позивача з даним позовом, суд не бере до уваги, оскільки докази щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, як то передбачено ст.4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відсутні. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати в розмірі 46226,58 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач при звернені до суду з позовною заявою про стягнення компенсації втрати частини заробітку звільненний від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (1211,20 х 0,8=968,96). Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved