Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач через свого представника у квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідачів і просить визнати недійсним Договір дарування 1/5 частини квартири, загальна площа (кв.м.): 78.6, житлова площа (кв.м.): 52.7, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного 05.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1659. Також позивач просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 1/5 частину квартири, загальна площа (кв.м.): 78.6, житлова площа (кв.м.): 52.7, що розташована за адресою: [ADDRESS] , номер РНОНМ [NUMBER], індексний номер рішення: 5603460 від 05.09.2013, номер відомостей про речове право: 2377091, припинивши право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 1/5 частину квартири, загальна площа (кв.м.): 78.6, житлова площа (кв.м.): 52.7, що розташована за адресою: [ADDRESS] , номер РНОНМ [NUMBER], індексний номер рішення: 5603460 від 05.09.2013, номер відомостей про речове право: 2377091. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 137/П/99/2008-840, відповідно до умов якого [PERSON] було надано грошові кошти в розмірі 129 313,67 доларів США. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором ВАТ КБ «Надра» 15 лютого 2008 року уклало з [PERSON] Договір поруки, за яким остання поручилась перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року. Оскільки боржником свої кредитні зобов`язання не було виконано, 16 квітня 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 було скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2016 та ухвалено нове, яким солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року в розмірі 66 327,96 доларів США. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». 18 грудня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21.02.2022 замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» за виконавчими листами № 759/5872/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 11.02.2020 Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист від 09 лютого 2024 року стосовно боржника [PERSON] . 26 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт Катериною Валеріївною було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання виконавчого листа № 759/5872/13-ц від 09.02.2024 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за Кредитним договором. Під час вчинення виконавчих дій в рамках ВП № [NUMBER] виконавцем установлено, що 05.09.2013 боржник [PERSON] уклала Договір дарування з сином [PERSON] , за якими вона як дарувальник передала безоплатно у власність обдарованому 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на момент укладення Договору дарування 05.09.2023 між боржником [PERSON] та її сином [PERSON] у відповідача вже існувала заборгованість, у зв`язку із чим 16 квітня 2013 року ПАТ «КБ «НАДРА» звернулось до Святошинського районного суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року. При цьому, [PERSON] після укладення нотаріально посвідченого Договору дарування досі має прописку та фактично проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , частину якої, а саме 1/5 вона цілеспрямовано, і повністю розуміючи свої дії, подарувала сину задля того, щоб уникнути відповідальності та не сплачувати заборгованість за кредитним договором перед кредитором. Позивач уважає, що відповідачем [PERSON] було вчинено дії, направлені на шкоду кредитору з метою уникнення від виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості. На думку позивача, Договір дарування містить ознаки фраудаторності, оскільки укладений боржником у період настання у неї зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором за відсутності погашення таких вимог. Вказаний договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. 18 квітня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, доказів поважності неявки не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, доказів поважності неявки не надав. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, доказів поважності неявки не надала. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягали на їхньому задоволенні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 137/П/99/2008-840, відповідно до умов якого [PERSON] було надано грошові кошти в розмірі 129 313,67 доларів США для придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 8 570 шт., емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 гривень, згідно Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-152/81-06-2/2008/001 від 15.02.2008, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «КУА «ЕКСІНОР» з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру, яка по Договору про резервування/бронювання приміщення № 5/1/9/57/Ж від 09.02.2008, що укладений між позичальником та ТОВ «УКРГАЗ» на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором ВАТ КБ «Надра» 15 лютого 2008 року уклало з відповідачем [PERSON] Договір поруки, за яким [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов`язань, що витікають із Кредитного договору № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки боржником свої кредитні зобов`язання не було виконано, 16 квітня 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 у справі № 759/5872/13-ц було скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2016 та ухвалено нове, яким солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року в розмірі 66 327,96 доларів США. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020, між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за Кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». 18 грудня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21.02.2022 замінено сторону стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» за виконавчими листами № 759/5872/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15.02.2008. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 11.02.2020 по справі № 759/5872/13-ц Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист від 09 лютого 2024 року стосовно боржника [PERSON] . 26 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт Катериною Валеріївною було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання виконавчого листа № 759/5872/13-ц від 09.02.2024 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року. У межах виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем установлено, що у власності [PERSON] рухомого та нерухомого майна не виявлено, грошових коштів на розрахункових рахунках, на які можна звернути стягнення, не виявлено, іншого майна не виявлено. При цьому, виконавцем установлено, що 05.09.2013 боржник [PERSON] уклала Договір дарування з сином [PERSON] , за яким вона, як дарувальник, передала безоплатно у власність обдарованому 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1659. На підставі наведеного Договору дарування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором проведено державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на 1/5 частину квартири, загальна площа (кв.м.): 78.6, житлова площа (кв.м.): 52.7, що розташована за адресою: [ADDRESS] , номер РНОНМ [NUMBER], індексний номер рішення: 5603460 від 05.09.2013, номер відомостей про речове право: 2377091. Як убачається з матеріалів справи, на момент укладення Договору дарування 05.09.2023 між боржником [PERSON] та її сином [PERSON] у відповідача [PERSON] вже існувала заборгованість, оскільки кредитор ПАТ «КБ «НАДРА» звернувся до суду ще 16 квітня 2013 року з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за Кредитним договором № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 24.07.2019 по справі № 405/1820/17 зазначив, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Частиною 5 ст. 203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладення договору, який не спрямований на настання таких наслідків, є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної реєстрації від 01.03.2024, у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрована з 26.05.1987. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 07.03.1995. Як вбачається із вищезазначеної довідки щодо зареєстрованих фізичних осіб, відповідач [PERSON] після укладення нотаріально посвідченого Договору дарування у 2013 році й надалі станом на 2024 року зареєстрована та фактично проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (подібний висновок щодо двостороннього правочину викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)). У зв`язку з цим межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом. Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Верховний Суд у своїй постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) виснував, що зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21). Верховний Суд зробив чіткий висновок про те, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо він суперечить не якійсь конкретній спеціальній нормі, а просто загальним засадам цивільного законодавства. Зокрема, у постановах від 28 лютого 2019 року в справі № 646/3972/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц та від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 Верховний Суд дійшов висновку, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, а тому цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками правовідносин для уникнення сплати боргу або ухилення від виконання судового рішення. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання правочину недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом. Як наслідок, саме на підставі порушення загальних засад цивільного законодавства, а саме принципу добросовісності, фраудаторний правочин, вчинений на шкоду кредитору, може бути визнаний недійсним. Як установлено судом, на час укладення Договору дарування відповідач [PERSON] вже мала прострочену заборгованість зі сплати Кредитного договору № 137/П/99/2008-840 від 15 лютого 2008 року, у зв`язку із чим ПАТ «КБ «НАДРА» було подано позов про солідарне стягнення заборгованості, тому, відчужуючи нерухоме майно, на яке могло б бути звернуто стягнення, відповідач [PERSON] повинна була усвідомлювати, що внаслідок таких дій вона ухиляється від сплати боргу. Оскільки договір дарування, укладений боржником у період настання у неї зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, за відсутності погашення таких вимог, такий договір містить ознаки фраудаторності. Відчужуючи майно після виникнення зобов`язання з повернення суми позики [PERSON] діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, у зв`язку з чим договір дарування не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. При цьому, та обставина, що правочин за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (постанови Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. А отже враховуючи вимоги ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав. На підставі вище викладеного суд доходить висновку, що дії [PERSON] були недобросовісні та направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, при цьому правочин був укладений з істотними порушенням вимог діючого законодавства. А отже звернення з даними позовом є ефективним захистом порушених прав позивача та їх відновлення, що полягають у можливості звернення стягнення на майно боржника у відповідності до вимог діючого законодавства. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вищевказаним положенням, будучи належним чином повідомленими про місце та час судового засідання, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на спростування фраудаторності Договору дарування від 05.09.2013. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що оспорюваний договір дарування укладений боржником у період настання у неї зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором за відсутності погашення таких вимог та не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто містить ознаки фраудаторності, суд уважає позовні вимоги такими, що необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved