Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконною нотаріальної дії та застосування наслідків нікчемності заповіту, в обґрунтування зазначивши наступне. [INFO] помер їх з відповідачем батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі 1/3 ідеальна частка квартири в [ADDRESS] ; житловий будинок з земельною ділянкою в [ADDRESS] . Спадщину фактично прийняла дружина померлого, тобто їх мати, [PERSON] , яка проживала зі спадкодавцем, та він, як особа, яка подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Також він після смерті батька певний час проживав з мамою в їх будинку в с. Старі Бабани, а потім деякий час наймав доглядальницю, оскільки мати перенесла три інсульти та тяжкий перелом правої руки, не могла сама себе обходити, потребувала постійного стороннього догляду. Після цього, за домовленістю із сестрою, вона забрала матір до м. Умані та мати певний час проживала в її будинку в м. Умань. Через певний час стосунки із сестрою зіпсувалися на фоні того, що вона не дозволяла йому відвідувати матір та бути з матір`ю наодинці. [INFO] мати померла і після її смерті позивач також подав заяву про спадкування, була відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Животовської Н.Г. По минуванню 6 місяців з дня смерті матері, коли він прибув до нотаріуса для оформлення спадщини, виявилося, що у нотаріуса також подана заява про спадкування майна матері від його сестри відповідача по справі, та, як було повідомлено нотаріусом, на підставі заповіту на все майно матері. Такою новиною він був збентежений, оскільки за життя батьків було вирішено залишити його сім`ї квартиру, де вони проживають по [ADDRESS] , у цій квартирі він зробив коштовний ремонт, а інше майно вони мали поділити з сестрою порівно. За запитом адвоката було підтверджено, що мати не могла самостійно підписати заповіт, оскільки права рука у неї не працювала після перенесеного неодноразово інсультів та перелому, тому і самостійно відвідувати приватного нотаріуса Марченко Н.М. мати також не могла, адже загальновідомо, що приватний нотаріус Марченко Н.М. здійснює діяльність на другому поверсі в будинку по [ADDRESS] , а мати самостійно не могла ходити навіть на першому поверсі. Відповідно до виписки з медичної картки зафіксовано лікування покійної матері в Уманській міській лікарні в 2013 та 2014 роках стаціонарно, спочатку від лівобічного інсульту, а потім від більш тяжкої форми інсульту, та в результаті встановлено діагноз ХДЕП ІІІ ступеня і відповідно до медичних енциклопедичних понять, такі хворі є фактично непрацездатними і їх соціальна та побутова адаптація різко порушується. З витягу зі Спадкового реєстру, отриманого ним у приватного нотаріуса, він дізнався, що означений заповіт від імені матері посвідчено приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 920. Проведеними перевірочними діями встановлено, що при посвідченні оскаржуваного заповіту спадкодавець не підписувала заповіт, а за неї заповіт підписано іншою особою та у відсутності понятих свідків. Тобто оскаржуваний заповіт є нікчемним через порушення форми, що встановлена вимогами чинного законодавства і під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписемна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Оскільки при оформленні оскаржуваного заповіту нотаріусом не було дотримано відповідних умов чинного законодавства і стало питання щодо визнання такого заповіту нечинним та виникла необхідність звернення до суду з цим позовом. Просить суд визнати незаконними нотаріальні дії вчинені приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталією Миколаївною при посвідченні заповіту 23 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 920 від імені [PERSON] . Встановити наявність нікчемності заповіту, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталією Миколаївною 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 920 від імені [PERSON] . Стягнути з відповідачів судові витрати. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає про те, що позовні вимоги він та його довіритель не визнають, вважають їх безпідставними та такими, що не відповідають нормам закону, і тому у задоволенні вказаного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступного. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що заповіт від імені його матері [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області (на той час) [PERSON] 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 920 є нікчемним через порушення форми, що встановлена для заповіту у відповідності до вимог ст. ст. 1216-1218, 215, 203, 1233, 1247, 207, 1251, 1252, 1257, 1247 ЦК України та стверджує при цьому, якщо заповіт через свої фізичні вади не могла самостійно прочитати заповіт, тому посвідчення заповіту в такому разі має відбуватися при свідках, при цьому присутність не менше ніж двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Щодо даної позовної вимоги про встановлення наявності нікчемності заповіту зазначає, що відповідно до вимог ст. ст. 1233, 1247, 1257 ЦК України заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту) та складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, які прирівнюються до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Разом з тим, законодавець встановив і чітко розмежував порядок оформлення і посвідчення заповіту нотаріусом в разі, коли особа не в змозі підписати заповіт та в разі коли особа не в змозі прочитати заповіт, і звідси, відповідно і відмінний порядок оформлення і посвідчення таких заповітів: 1) фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; 2) якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, присутність не менш як двох свідків при посвідченні такого заповіту є обов`язковою. Позивач посилається в позовній заяві, як на підставу нікчемності заповіту від імені заповідача [PERSON] підписаного [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23.10.2019, зареєстрованого в реєстрі № 920, 921, через порушення форми, що встановлена для заповіту в зв`язку з відсутністю двох свідків при посвідченні вказаного заповіту, хоча про це чітко не вказує у своєму позові та у обґрунтуванні такої позовної вимоги, а тільки посилається на норми права, при цьому виділено жирним шрифтом текст статті 1253 ЦК України, і звідси, напевно, можна зробити висновок про вказану позивачем підставу нікчемності заповіту. Однак, представник відповідача звертає увагу суду, що таке твердження позивача є хибним та не ґрунтується на нормах права, оскільки заповідач [PERSON] в силу перенесеного тяжкого перелому правої руки за станом здоров`я не могла тільки особисто підписати заповіт, тому від її імені даний заповіт був підписаний [PERSON] на дому по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23.10.2019, та зареєстрований в реєстрі № 920, 921; при цьому, заповідач попередньо ознайомлена з правовими наслідками не додержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлювала природу цього правочину та значення своїх дій, перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомлення суті цього правочину, не обмежена у встановленому порядку у праві укладати правочини, цей заповіт на усне прохання заповідача [PERSON] складено з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, що підтверджується в заповіті від імені заповідача [PERSON] підписаного [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23.10.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 920, 921, що підтверджується текстом самого заповіту. Таким чином, заповіт від імені заповідача [PERSON] підписаний [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23.10.2019, зареєстрований в реєстрі за № 920, 921, складений та посвідчений з дотриманням вимог щодо посвідчення заповіту, форми визначених ЦК України та Порядком, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні заповіту. Посилання позивача, що при посвідченні вказаного заповіту необхідно присутність не менше як двох свідків, оскільки заповідач в 2013 та 2014 роках проходила стаціонарне лікування від лівобічного інсульту, також є хибним та не відповідає чинному законодавству. По-перше, нотаріус при посвідченні правочину встановлює особу, у вказаному випадку заповідача, та перевіряє його дієздатність (визначає обсяг його цивільної дієздатності), відповідно до ст. ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат» та гл. 4 розділу І Порядку вчиненні нотаріальних дій це прямий обов`язок нотаріуса, передбачений законом, що ним і було зроблено та вказане підтверджується записом нотаріуса у цьому заповіті, а саме: «Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено», а також нотаріус може подати пояснення під час судового розгляду в суді, більш того, нотаріуса [PERSON] залучено до участі в цій справі як третю особу на стороні відповідача. По-друге, лікування заповідача від лівобічного інсульту, не є перешкодою для вчинення [PERSON] правочину, оскільки відповідно до копій медичних документів, які надав позивач, ні в одному з них не зазначено, що покійна [PERSON] хворіла будь-яким психічними захворюваннями чи розладами, і з цього приводу зверталася за медичною допомогою, знаходилась на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні з приводу психічних захворювань чи розладів та перебувала на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, заповідач усвідомлювала всі свої дії та могла керувати ними. По-третє, стороною відповідача до суду буде викликано та допитано в якості свідка [PERSON] , яка підписувала заповіт від імені заповідача [PERSON] , а також інших осіб, які можуть пояснити про стан здоров`я заповідача. Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дій вчинених приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталією Миколаївною при посвідченні заповіту 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі № 930 від імені [PERSON] , таку вимогу вважає похідною від позовної вимоги про встановлення наявності нікчемності заповіту, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. 23.10.2019, зареєстрований в реєстрі за № 920 від імені [PERSON] . Враховуючи, що відсутні правові підстави вважати оспорюваний заповіт нікчемним, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого підтверджуючого доказу, а також з огляду на обставини та факти, викладені у цьому відзиві, такий заповіт вважає дійсним, а волевиявлення заповідача було вільним, тому, як наслідок дії, вчинені приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Н.М. при посвідченні оспорюваного заповіту, є законними та відповідають нормам чинного законодавства, тому у суду відсутні будь-які підстави визнати незаконним дії нотаріуса. Також вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення судових витрат, оскільки позивач всупереч закону разом з позовом не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і, які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, документально не підтвердив розмір витрат на правничу допомогу, не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання безоплатної правової допомоги, не надав доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги від 14.01.2022, а тому у суду відсутні підстави для стягнення будь-яких судових витрат. Крім того, обставини справи, які викладені позивачем у позові, є неправдивими та спотвореними, не відповідають фактичним обставинам справи, заявлені з метою ввести суд в оману. Так, 03.09.2019 у вечірній час (близько 19 години) у батька позивача та відповідача [PERSON] трапився інсульт, про це повідомили сусіди, оскільки батьки на той час проживали в [ADDRESS] , і його було доставлено в Уманську міську лікарню, а мати позивача та відповідача [PERSON] (заповідач) залишилася проживати в с. Старі Бабани. Позивач та відповідач вирішили між собою, що відповідач буде доглядати за батьком в лікарні, а позивач буде доглядати за матір`ю в селі, оскільки заповідач після перенесених інсультів у 2013-2014 роках не могла самостійно рухатися та потребувала стороннього догляду. Після цього, позивач дві ночі переночував в селі біля матері та повідомив відповідачу, що він хоче найняти доглядальницю для матері, що ним і було зроблено і після цього з матір`ю він не ночував. Заповідач прожила в селі після того, як її чоловіка поклали в лікарню, близько тижня і за цей час змінилося декілька доглядальниць, оскільки вони належним чином не здійснювали догляд за заповідачем. Коли в черговий раз відповідач відвідала свою маму, та їй повідомила, що з нею вночі ніхто не ночує і вона залишається без сторонньої допомоги, тобто матері фактично не надавалася ніяка допомога зі сторони позивача. У зв`язку з цим, його довіритель попросила позивача забрати їх матір в м. Умань у квартиру [ADDRESS] , де позивач проживає разом зі своєю сім`єю, оскільки цю квартиру отримали батьки, вона є спільною сумісною власністю батьків та позивача, так як на момент проведення приватизації вказаного помешкання у ньому був зареєстрований позивач. Відповідач не могла забрати матір до себе, оскільки мешкала на той час з чоловіком у гуртожитку Уманського агротехнічного коледжу в кімнаті загальною площею 15 кв.м, так як працювала у цьому освітньому закладі медичною сестрою і в цьому гуртожитку не можна було проживати з особами, які потребували сторонньої допомоги, оскільки це гуртожиток для студентів закладу. Крім цього, це позбавляло заповідача після перенесених інсультів та переломів перебувати у спокої та тиші. Позивач категорично відмовився пускати мати в квартиру, мотивуючи це тим, що він за декілька днів знайде приватний будинок та доглядальницю, де буде проживати заповідач, але свою обіцянку не виконав та порадив влаштувати маму у будинок для людей похилого віку. У зв`язку з цим відповідач 10.09.2019 забрала матір до себе у кімнату гуртожитку. Батько сторін по справі знаходився в лікарні та його стан покращився і коли він готувався до виписки з лікарні, то повідомив, що він з дружиною буде проживати в одній із кімнат своєї квартири [ADDRESS] , але позивач категорично з цим не погодився та сказав, що їх не пустить у квартиру. Після такої відповіді стан батька позивача та відповідача значно погіршився і 04.10.2019 їх батько помер у лікарні. Заповідач [PERSON] проживала у кімнаті гуртожитку, де і був нотаріусом посвідчений заповіт, разом з відповідачем та її сім`єю, приблизно 1 рік 4 місяці, до кінця 2020 року. За цей період часу позивач провідував свою маму приблизно один раз на три тижні, але будь-якої матеріальної допомоги для мами не надавав. Коли чоловік відповідача придбав будинок по [ADDRESS] , 31.12.2020 заповідач разом з відповідачем та її сім`єю переїхали у придбане житло, де заповідач проживала в окремій кімнаті, їй були створені усі необхідні комфортні умови для проживання, кімната була умебльована, з телевізором, годинником та іншими необхідними для побуту речами. [INFO] [PERSON] померла і до цього, приблизно чотири місяці позивач жодного разу не відвідував свою маму, а за тиждень до смерті відвідував кожен день. Організацією поховання заповідача займалася відповідач по справі, вона ж і оплатила за ритуальні послуги при похованні їх батька. Крім того, на плечі відповідача ліг весь тягар фізичного догляду за заповідачем, оскільки остання не могла самостійно рухатися після перенесених інсультів та переломів, так і тягар значних матеріальних витрат на ліки, продукти харчування, засоби гігієни, одяг тощо. Крім цього, догляд за батьком також здійснювала відповідач, яку купувала за власні кошти для нього ліки, продукти харчування, засоби гігієни тощо, а враховуючи, що відповідач працювала медичною сестрою в Уманському агротехнічному коледжі, то вона отримувала мінімальну заробітну плату. Крім цього, вона є особою з інвалідністю ІІ групи, тому все це поставило її в скрутне матеріальне становище та непомірні фізичні навантаження при догляді за батьками, в у неї є своя сім`я, діти і тільки завдяки величезній допомозі чоловіка, як матеріальної, так і фізичної, відповідач змогла з цим впоратися. Таким чином, вважає, що оскаржуваний заповіт є дійсним і волевиявлення заповідача було вільним, заповіт складений з дотриманням вимог щодо посвідчення заповіту, форми визначених ЦК України та Порядком, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідчення, а тому вважає, що у суду відсутні жодні підстави визнати заповіт нікчемним. В подальшому представник позивача подав до суду заяву про доповнення підстав позову, у якій зазначив про те, що з витягу зі Спадкового реєстру, отриманого у приватного нотаріуса, який відкрив спадкову справу після смерті їх матері, він дізнався, що вказаний заповіт від імені матері посвідчено приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 920 і після ознайомлення з копією спірного заповіту, було підтверджено, що мати не підписувала заповіт, а за неї підпис вчинено іншою особою та у відсутність понятих свідків. Зауважує, що у відповідності до поданої позивачем виписки з історії хвороби [PERSON] встановлено, що вона окрім тяжких кількох інсультів також страждала на ЧМН слабкість конвергенції, хворіла на ангіопатію сітківки очей, отже, підтверджуються доводи позивача про те, що його мати мала вади зору. У відповідності до вимог чинного цивільного законодавства та, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмові формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати і місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Отже, за наявності встановлених у спадкодавця серцево-судинних хвороб та хвороб очей, вбачається, що найменше, що вона не мала фізичної можливості прибути до приватного нотаріуса Марченко Н.М. за адресою: [ADDRESS] , яка здійснює свою діяльність на другому поверсі. Крім того, очевидно, що самостійно вона не могла прочитати текст заповіту, а тому посвідчення заповіту мало б проходити в присутності двох свідків, які мали прочитати заповіт в голос заповідачу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові та додатковій заяві, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Пояснив, що його довіритель маючи намір отримати спадщину після смерті матері звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк з відповідною заявою, де і дізнався про наявність оспорюваного заповіту. Ознайомившись із заповітом, стало зрозуміло, що заповіт не є чинним документом, оскільки при його підписанні було допущено ряд порушень, що відображається у самому заповіті. Так, враховуючи хвороби матері сторін у справі, зрозуміло, що вона самостійно підписати заповіт не мала можливості, оскільки, в тому числі мала вади зору, тому і заповіт був підписаний іншою особою. Але як слідує із заповіту, в порушення вимог 1248 та 1253 ЦК України, заповіт не був прочитаний вголос та при цьому не було залучено двох свідків. У зв`язку із зазначеним, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що, у зв`язку з відношенням дітей до матері, останньою і було зроблено добровільно саме таке розпорядження. Дійсно, за станом здоров`я заповідачки вона особисто не підписувала заповіт, що було враховано нотаріусом та на особисте прохання заповідачки в її присутності текст заповіту підписала [PERSON] . Але стороною позивача не доведено, що заповіт не був прочитаний заповідачкою вголос через вади зору. При цьому дана обставина прочитання заповідачкою заповіту підтверджена показами свідків. Також вважає недоведеними і вимоги щодо визнання незаконними нотаріальних дій приватного нотаріуса Марченко Н.М., оскільки жодних протиправних дій чи рішень нотаріус не вчиняла. За вказаних обставин вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колегою відповідача по справі [PERSON] та працює комірником коледжу. Остання разом з сім`єю проживала в гуртожитку по [ADDRESS] і з ними в сусідній кімнаті також проживала мати відповідача. 23.10.2019 вона була присутня при складанні заповіту матір`ю [PERSON] , яка її запросила як свідка. У той день вона чергувала на вахті, прийшла нотаріус і вони разом з нотаріусом та [PERSON] пройшли в кімнату до [PERSON] , яка усе розуміла та всіх впізнавала, вона з заповідачкою також спілкувалася, оскільки дружила з її дочкою [PERSON] і неодноразово приходила до неї в гості. [PERSON] була адекватною. Коли вони прийшли, мати відповідача дивилася телевізор. Нотаріус надала заповідачу [PERSON] заповіт, вона одягла окуляри та прочитала текст заповіту та підтвердила, що у заповіті викладено все вірно та вона згідна з викладеним у заповіті змістом. Нотаріус ще раз перепитала заповідача, чи дійсно вона заповідає усе своє майно своїй дочці [PERSON] , і вона погодилася, що це дійсно її рішення. Оскільки у [PERSON] була пошкоджена права рука і вона не могла писати, про що нотаріус уточнила, то заповіт погодилася підписати вона [PERSON] . При цьому, нотаріусом було роз`яснено, що, оскільки [PERSON] фізично підписати заповіт не може, заповіт має підписати свідок. Тому вона і погодилася підписати заповіт та спочатку також його прочитала, а потім поставила свій підпис на бланку після чого пішла на своє робоче місце. Чи ще щось підписувала, не пам`ятає. У момент проголошення та підписання заповіту у кімнаті крім неї були нотаріус, [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою гуртожитку медичного коледжу, який розташовано по [ADDRESS] . Зі сторонами знайома з дитинства, але з позивачем стосунків не підтримує, а з відповідачем перебуває у дружніх стосунках. Мати позивача та відповідача [PERSON] постійно проживала в с. Старі Бабани, а у вересні 2019 року [PERSON] попросила її дозволу на те, щоб її мати [PERSON] пожила у їх з чоловіком кімнаті, оскільки кімната розташована на першому поверсі, а мати хворіє, пересувається на візку та потребує стороннього догляду. У гуртожитку [PERSON] жила близько року. Коли вона заходила в кімнату до подруги [PERSON] , то мати останньої поводила себе адекватно, дивилася телевізор, читала газети в окулярах, спілкувалася, все розуміла тощо, але у неї не працювала права рука та вона не ходила. [PERSON] казала їй, що брат відмовився забрати маму до себе у будинок. Одного разу [PERSON] сказала, що її мати [PERSON] хоче підписати заповіт. Цього ж дня до [PERSON] в гуртожиток прийшла якась жінка, з якою вони пішли у кімнату, а згодом [PERSON] запросила [PERSON] , яка працювала у гуртожитку і в той день чергувала на вахті. При підписанні заповіту вона присутня не була, тому обставин не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебуває у дружніх стосунках з [PERSON] , а з позивачем [PERSON] стосунків не підтримує. У вересні-жовтні 2019 року у сторін по справі помер батько і [PERSON] забрала до себе в кімнату гуртожитку свою маму [PERSON] . Про це їй відомо, оскільки вона працювала вахтером у цьому гуртожитку, що по [ADDRESS] . Також вона приблизно двічі на тиждень приходила в гості до [PERSON] і спілкувалася в тому числі і з матір`ю останньої. Жінка була адекватна, всіх впізнавала, дивилася телевізор, щось розповідала, але після перенесених інсультів у неї не працювала права рука та вона пересувалася на візку. Приблизно у жовтні 2019 року вона їй розповідала, що склала заповіт. Обставин складання та підписання такого заповіту вона не знає, оскільки при цьому присутня не була. Позивач по справі [PERSON] за весь час проживання [PERSON] у гуртожитку навідувався до неї лише пару раз, увесь догляд за матір`ю здійснювала відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є колишнім чоловіком відповідача по справі [PERSON] . З позивачем та відповідачем перебуває у нормальних, дружніх стосунках. Йому відомо, що [PERSON] забрала свою маму проживати до себе в гуртожиток. Восени 2019 року, коли теща проживала у гуртожитку, він приблизно тричі її навідував, спілкувався з нею, вона його впізнавала. Бачив, що вона потребувала сторонньої допомоги, у неї була зламана права рука. Третя особа: приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовська Н.Г. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу розглядати без її участі, при розгляді справи покладається на думку суду. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть № 740. У відповідності до заповіту, складеного 23 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 920, 921, посвідченого Марченко Н.М., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . При цьому, у вказаному тексті заповіту, нотаріусом роз`яснено, що заповіт складено зі слів заповідача, з урахуванням її дійсних намірів, на її усне прохання, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів о 13 годині 35 хвилин. Також у заповіті зазначено про те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] , за станом здоров`я не може власноручно підписати заповіт, на її особисте прохання в її присутності текст заповіту підписала [PERSON] на дому, за адресою: [ADDRESS] , о 15 годині 25 хвилин. Крім того, у заповіті вказано про те, що особі, яка підписує заповіт, роз`яснено зміст ст. 1255 ЦК України про те, що вона не має права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту та його змісту, скасування або зміни заповіту. Також заповіт містить інформацію про те, що заповіт складено і записано в двох примірниках, що мають однакову силу, один із яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий примірник, викладений на бланку нотаріальних документів, видається заповідачу. У графі «підпис» наявний підпис [PERSON] . У заповіті наявні посилання на місце та дату його підпису та вказано, що цей заповіт посвідчено Марченко Н.М., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області. Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . У зв`язку з хворобою [PERSON] за її дорученням, у її та нотаріуса присутності текст заповіту підписано [PERSON] . Нотаріусом у бланку заповіту вказано, що особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. Особу [PERSON] , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, її дієздатність перевірено, справжність її підпису нотаріус засвідчує. Відповідно до витягу із справи № 02-33 том № 2, щодо реєстру для реєстрації нотаріальних дій, який вівся приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., для Черкаського обласного державного нотаріального архіву, розпочатого 28.08.2019 № 693 та закінчений 20.12.2019 № 1163, за номерами нотаріальної дії № 920 та № 921, наявні записи про те, що: відносно [PERSON] , [INFO] , за яку розписувалася [PERSON] , вчинено 5 нотаріальних дій, за що стягнуто певну суму коштів, а складено заповіт, посвідчений на дому [ADDRESS] , о 15 годині 35 хвилин, у зв`язку за станом здоров`я заповідача, з одночасним засвідченням справжності підпису [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена 27.09.2021 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н.Г. за № 119/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі сформованим 27.09.2021 за № 66596395. 14.01.2022 позивач по справі [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Животовської Н.Г. із заявою про попередження видачі на підставі заповіту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він має намір оскаржити такий заповіт. Предметом позову в даній справі є недійсність заповіту, складеного [PERSON] 23 жовтня 2019 року. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт нікчемним, якщо заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 12 та ст. 1234 ЦК України, право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20). Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем .\~Якщо особа\~не може\~особисто підписати\~заповіт,\~він підписується\~відповідно до\~частини\~четвертої статті\~207\~цього Кодексу,\~а саме\~якщо фізична\~особа,\~у зв`язку\~з хворобою\~або фізичною\~вадою не\~може підписатися\~власноручно,\~за її\~дорученням текст\~правочину у\~її присутності\~підписує інша\~особа. Підпис\~іншої особи\~на тексті\~правочину,\~що посвідчується\~нотаріально,\~засвідчується нотаріусом\~або посадовою\~особою,\~яка має\~право на\~вчинення такої\~нотаріальної дії,\~із зазначенням\~причин,\~з яких\~текст правочину\~не може\~бути підписаний\~особою,\~яка його\~вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Оскаржуваний заповіт, згідно якого спадкоємцем усього майна належного спадкодавцю [PERSON] , є відповідач по справі [PERSON] , дійсно підписаний іншою особою, а саме [PERSON] , що нотаріусом і було відображено у тексті заповіту. Крім того, нотаріусом у заповіті зазначено про причини підписання заповіту іншою особою за дорученням заповідача та особу, яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, її дієздатність перевірено, справжність її підпису засвідчено. Підставою для підписання заповіту іншою особою нотаріусом вказано стан здоров`я заповідача, через який [PERSON] не може власноручно підписати заповіт. Також, оскаржуваний заповіт містить інформацію про те, що з урахуванням дійсних намірів заповідача [PERSON] , на усне прохання останньої, цей заповіт складено з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів 23.10.2019 о 13 годині 35 хвилин та підписано на дому за адресою: [ADDRESS] о 15 годині 25 хвилин, на прохання заповідача, у зв`язку із її станом здоров`я та в її присутності заповіт підписала [PERSON] . Разом з тим, нотаріусом у заповіті не зазначено, яка саме хвороба заповідача позбавила її можливості особисто написати заповіт та поставити підпис у заповіті, не вказано не тільки офіційний діагноз, а навіть не конкретизовано/означено, яка саме фізична вада заповідача стала цьому причиною. Також у заповіті не зазначено, що перед його підписанням заповіт був прочитаний вголос заповідачем, та не вказано про присутність свідків під час підписання заповіту особою, на прохання заповідача. Так, статтею 1248 ЦК України визначено порядок посвідчення заповіту нотаріусом, а саме: нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів ; нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів ,\~але у\~цьому разі\~заповіт має\~бути вголос\~прочитаний заповідачем\~і підписаний\~ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~цього Кодексу). В ході розгляду справи, було досліджено виписки з історій хвороб заповідача [PERSON] , допитано свідків та встановлено, що дійсно заповідач проходила курси лікування з 2013 року та мала розлад здоров`я організму, що відображався на її рухливості, але медичних документів, які б підтверджували неможливість самостійно поставити підпис у заповіті, до справи не надано. Також свідки в судовому засіданні стверджували, що [PERSON] за життя була при пам`яті та здоровому глузді, читала в окулярах, однак після перенесених інсультів у неї не працювала права рука та вона пересувалася на візку, що може бути достатнім доказом причини щодо необхідності підписувати заповіт сторонньою особою. Разом з цим, за наявності такої необхідності, в заповіті відсутня інформація про те, що заповідач [PERSON] самостійно прочитала вголос даний заповіт, як розпорядження на випадок своєї смерті. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. Згідно із частиною третьою статті 45 Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її та в нотаріуса присутності цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочину за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, згідно якої, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до вимог статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог статті 1257 ЦК України. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України. З пояснень сторін вбачається, що оспорюваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом у присутності заповідача, однак за станом здоров`я останньої та неможливістю самостійно підписати такий, заповіт було підписано іншою особою, та, зі слів особи, яка підписала цей заповіт, його все ж таки було прочитано перед підписанням, але про це нотаріусом у заповіті не зазначено. Згідно приписів\~пунктів 1.4-1.7\~глави 3\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого Наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5\~з наступними\~змінами та\~доповненнями (далі\~ Порядок\~вчинення нотаріальних\~дій)\~передбачені наступні\~вимоги до\~посвідчення заповіту,\~внесення змін\~до нього\~та його\~скасування,\~а саме:\~заповіт особисто\~підписує заповідач. При\~посвідченні заповіту\~від заповідача\~не вимагається\~подання доказів,\~які підтверджують\~його право\~на майно,\~що заповідається. Нотаріус\~посвідчує заповіт,\~який написаний\~заповідачем власноручно\~або за\~допомогою загальноприйнятих\~технічних засобів. Нотаріус може\~на прохання\~особи записати\~заповіт з\~її слів\~власноручно або\~за допомогою\~загальноприйнятих технічних\~засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Також, згідно пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус у голос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На оскаржуваному заповіті наявний запис про те, що такий був підписаний іншою особою, у зв`язку зі станом здоров`я заповідача, записаний нотаріусом на прохання заповідача, знову ж таки, у зв`язку із хворобою останньої, але в ньому не міститься зазначення про те, що такий заповіт був зачитаний вголос заповідачем перед його підписанням. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти того, що дійсно заповіт не містить запису про зачитування його тексту особі, яка самостійно не складала такий заповіт, а він був записаний нотаріусом з її слів, але вважає, що позивачем не доведено, що заповіт не був прочитаний вголос, оскільки свідок у справі, яка саме і підписувала такий заповіт, стверджувала в судовому засіданні, що нотаріус таку вимогу виконала. При цьому, в ході розгляду справи, як сторона відповідача, так і свідки стверджували, що спадкодавець читала за допомогою окулярів друковані видання та дивилася телевізор, тобто вона мала можливість прочитати вголос самостійно текст заповіту, написаний з її слів нотаріусом. Але такі обставини не можуть бути достатніми доказами належного посвідчення заповіту навіть з урахуванням того, що нотаріус чи сама заповідач зачитували вголос текст заповіту з огляду на відсутність зазначення такої обставини в самому тексті заповіту, що не спростовано стороною відповідача тоді, як це прямо передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій. Крім того, у порушення Порядку вчинення нотаріальних дій на спірному заповіті міститься лише посилання на стан здоров`я заповідача без зазначення конкретних фізичних вад хвороби заповідача, які б перешкоджали їй самостійно підписати заповіт, а саме нерухомості правої руки. При вирішенні спору суд також враховує, що матеріали справи не містять медичної документації, яка б підтверджувала наявність інвалідності у померлої щодо втрати рухливості правої руки, при тому, що мова йшла саме про нерухомість правої руки, а щодо неможливості поставити підпис лівою рукою, навіть, якщо особа постійно писала правою рукою, матеріали справи також не містять. У наявних в матеріалах справи історій хвороби та амбулаторної картки хворої [PERSON] , сформованих станом на 2013-2014 роки, вказано, що хвора звернулася до медичної установи у зв`язку з виниклими головними болями, відчуттям важкості в голові, запамороченням, хиткістю при ході, загальною слабкістю, безсонням, зниженням пам`яті та уваги, слабкості в лівих кінцівках особливо в руці. Інші записи щодо цієї хвороби відсутні. Суд критично оцінює посилання представника відповідача про відмову позивач забрати до себе матір після того, як захворів та помер у лікарні їх батько, та не провідування позивачем своєї матері, коли вона проживала у гуртожитку разом з відповідачем та її сім`єю через певні перешкоди останньої, оскільки вказані обставини не мають вирішального значення для розгляду справи про визнання заповіту недійсним, а така інформація лише характеризує взаємовідносини позивача з матір`ю. Отже, під час розгляду справи встановлені обставини, які свідчать що при складанні заповіту заповідач самостійно читала, а тому могла і самостійно прочитати записаний з її слів заповіт, а також не мала вад слуху та могла чути, у разі якщо б такий заповіт зачитувала нотаріус, перед його підписом свідком. Зазначені обставини перебувають у логічному та послідовному зв`язку із показами свідків, які спілкувалися з померлою та зазначили, що [PERSON] пересувалась у візку, користувалась окулярами, спілкувалася, дивилася телевізор та читала газети. Однак такими обставинами не доводиться належність посвідчення заповіту в частині виконання імперативної вимоги щодо зазначення нотаріусом у заповіті перед його підписом про те, що заповідачем він вголос прочитаний і підписаний. За таких обставин суд, перевіривши відповідні доводи позивача, вважає достатньою наявність підстав для застосування положень частини першої статті 1257 ЦК України, а тому приходить до висновку про нікчемність заповіту, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталією Миколаївною 23 жовтня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 920 від імені [PERSON] , оскільки даний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Щодо вирішення заявленої позовної вимоги про визнання незаконною нотаріальної дії при посвідченні оскаржуваного заповіту суд зазначає наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат" (Закон N 3425-XII). Частиною 2 ст. 1 Закону N 3425-XII передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону N 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон N 3425-XII поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: - нотаріальні дії; - відмова у вчиненні нотаріальних дій; - нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону N 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Поняття "нотаріальний акт" є значно ширшим за поняття "нотаріальна дія" і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень. В даному випадку позивачем оскаржуються саме нотаріальні дії вчинені приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Марченко Наталією Миколаївною при посвідченні заповіту 23 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 920 від імені [PERSON] . З урахуванням встановлених обставин, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про визнання незаконними дій нотаріуса при посвідченні заповіту не була доведена, оскільки нотаріус діяв у межах своїх повноважень не порушуючи вимоги законодавства, що регулюють нотаріальну діяльність, зокрема визначені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки при посвідченні оскаржуваного договору нотаріус виїхала на місце вчинення нотаріальної дії, а саме за адресою проживання заповідача, про що було відображено у тексті заповіту. Також нотаріус ознайомила з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочину вимог закону, визначила обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які брали участь при посвідченні заповіту, тобто за вказаних обставин відсутні підстави для визнання дій нотаріуса незаконними. В даному випадку, висновок суду щодо нікчемності оскаржуваного заповіту, що пов`язано з недоліками при його посвідченні, стосується лише заявленої самостійної позовної вимоги про визнання нікчемності заповіту не може свідчити про незаконність дій нотаріуса, оскільки, як було зазначено судом, нотаріус в даному випадку діяв в межах своїх наданих йому повноважень. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому слід зазначити, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Натомість правильний спосіб захисту Верховний Суд визначив у Постанові від 30 січня 2023 р. (судова справа № 472/566/19, провадження № 61-938св22). Зокрема, особа, яка вважає свої права порушеними, може пред`явити позов про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом виключення із Спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту, який є ефективним способом захисту. Крім цього, у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 620/564/19 (провадження № 61-6254св21), від 13 вересня 2021 року у справі № 146/898/20 (провадження № 61-10983св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 498/606/17 (провадження № 61-545св20), у справі за позовом про встановлення нікчемності правочину, суд дійшов висновку про те, що позивач заявив вимогу про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку з чим обрав неналежний спосіб захисту, а отже позов з цих підстав задоволенню не підлягає. Таким чином, по справі, що розглядається, судом встановлено, що заявивши вимогу про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину, позивач обрав неналежний спосіб захисту. Так, судом встановлено, що позивач заявив свої вимоги, саме як спадкоємець за законом після смерті своєї матері, своєчасно звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, але дізнався про наявність заповіту, складеного спадкодавцем за життя, згідно якого остання все належне їй майно заповіла його рідній сестрі. Тобто, позов був заявлений позивачем, як особою, яка дійсно сподівається на отримання у власність майна в порядку спадкування за законом, які рідний син померлої, тобто спадкоємець першої черги за законом. Враховуючи вище викладене, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (Висновок Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.03.2023 року справа № 199/6824/20). Отже, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача; \~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed