Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

12 липня 2024 року заявник звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 12.09.1986 по теперішній час. Стислий виклад позиції заявника. Заявник не має можливості у встановленому законом порядку отримати паспорт громадянина України, оскільки є необхідність у судовому порядку довести факт проживання на території України з 24 серпня 1991 року. Даний факт підтверджується реєстрацією за адресою [ADDRESS] з 12.09.1986 по теперішній час, поясненнями свідків. Від представника заінтересованої особи надійшли пояснення на заяву, в яких він просив розглянути справу згідно чинного законодавства. Заяви, клопотання та інші процесуальні дій вчиненні в справі. Ухвалою судді від 26 липня 2024 року відкрите провадження у справі. Заявник та її представник в судовому засіданні просили задовільнити заяву, вказали про неможливість вирішити питання у позасудовий спосіб. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в селищі Васильківка, Дніпропетровської області. 24 жовтня 1987 року уклала шлюб з [PERSON] , згідно з свідоцтвом серії [NUMBER] , що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. [INFO] у заявниці народився син [PERSON] , актовий запис №1253 зареєстрований Бабушкінським відділом РАЦС м. Дніпропетровська. Відповідно до атестату про середню освіту 15 червня 1988 року [PERSON] закінчила повний курс вечірньої середньої шкоди №31 м. Дніпропетровська та з 1988 по 1990 роки навчалася у Дніпропетровському технолого-економічному технікумі, відповідно до диплому серії [NUMBER] . У період з 01.04.1991 до 01.05.1992 [PERSON] працювала у Бабушкінському продторгу м. Дніпропетровська продавцем ІІІ та ІІ категорії, про що міститься запис у трудовій книжці. 10 січня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, актовий запис №01 зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. У 2022 році заявниця зверталася до Шевченківського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області для отримання паспорта громадянина України. Разом з тим, листом від 16.08.2022 їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 03.04.2024 №5/5-101 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 12.09.1986 по теперішній час. Допитана у судовому засіданні свідок не змогла підтвердити факт постійного проживання на території України заявниці, оскільки познайомилася з нею лише 2005-2006 роках. Норми права застосовані судом. У\~статті 3 Конституції України\~закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій\~статті 24 Конституції України. Відповідно до частини другої\~статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої\~статті 3\~Закону\~України\~"Про\~громадянство\~України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(в редакції\~Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) «Питання організації виконання\~Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Мотиви та висновки суду. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Заявниця позбавлена можливості встановити факт, з яким звернулася до суду, у позасудовий спосіб. Від встановлення такого факту залежить можливість реалізації фундаментальних прав заявника. Особа не може нести негативних наслідків за незбереження державними органними чи органами місцевого самоврядування документів та інформації. Враховуючи наведене, а також аналізуючи зібрані докази за стандартом більшої переконливості, висновок про проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 видається вірогіднішим ніж протилежний. Зокрема заявниця народилася, до вказаної дати та після неї проживала на території України. Доказів її перебування за межами території України станом 24.08.1991 не здобуто. Жодних зауважень щодо правомірності перебування заявника на території України держані органи ніколи не наводили. За вказаних обставин суд приходить до переконання про задоволення заяви. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved