Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 22 березня 2024 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, а саме: на літню кухню з господарською будівлею та земельну ділянку. 2. Позов обґрунтовано тим, що 22 грудня 2023 року позивач купив у відповідачки, належні їй на праві власності літню кухню з господарською будівлею та присадибну земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] , про що сторонами того ж дня було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Під час підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, між покупцем та продавцем було досягнуто згоди відносно усіх істотних умов щодо купівлі продажу вказаного майна і з тими умовами добровільно погодилися обидві сторони, однак нотаріально посвідчити такий договір не змогли по причині відмови нотаріуса у вчиненні дій. Зазначає, що відповідачка надала йому всі підтверджуючі документи, що посвідчують її право власності на придбане майно, дані документи зареєстровані в установленому законодавством порядку, право власності на ці об`єкти підтверджено і ніким не оскаржувалось, а відтак на момент укладання договору купівлі-продажу ніяких сумнівів у позивача не виникло стосовно отримання у власність літньої кухні та земельної ділянки. За вказане майно позивачем було сплачено відповідачці обумовлену суму коштів. З цих підстав, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на літню кухню з господарською будівлею та земельну ділянку. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 27 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. 4. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30 квітня 2024 року. 5. Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року підготовче засідання було відкладено на 28 травня 2024 року. 6. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року підготовче засідання було відкладено на 24 червня 2024 року. 7. Ухвалою суду від 24 червня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29 липня 2024 року. 8. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року судовий розгляд справи було відкладено на 19 серпня 2024 року. 9. У судове засідання сторони не з`явилися, через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Окрім того, відповідач в своїй заяві визнає обставини, вказані позивачем в позовній заяві, в тому числі факт отримання коштів за продане майно. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 10. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Відповідно до акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуального житлового будинку і господарських будівель від 06 листопада 2002 року, затвердженого розпорядженням №329 від 18.11.2002 головою райдержадміністрації, слідує, що Державній технічній комісії забудовником [PERSON] пред`явлено закінчену будівництвом літню кухню і господарські будівлі, загальною площею 34 кв.м., у складі: літня кухня - 24 кв.м., піднавіс - 10 кв.м., збудовану на земельній ділянці в [ADDRESS] на підставі рішення Шумської міської ради від 27.06.2000 №175, основні матеріали літньої кухні: фундамент - камінь, стіни - цегла, перекриття - дерев`яне, покрівля - шифер, висновок комісії - літня кухня і господарські будівлі готові до прийняття в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області №190 від 07.11.2002 «Про визнання права власності на літню кухню та господарські будівлі» затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію літньої кухні і господарських будівель індивідуального забудівника [PERSON] , за [PERSON] визнано право власності на літню кухню і господарські будівлі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 14.11.2002 та реєстраційного напису на документі про право особистої власності вбачається, що літня кухня та господарські будівлі, яка розташована в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконавчого комітету Шумської міської ради №190 від 07.11.2002 та записано в реєстрову книгу за №974. 12. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області №2-25/2003 від 23 січня 2003 року договір купівлі-продажу літньої кухні з господарськими будівлями, розташованих в [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним. 13. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Шумським бюро технічної інвентаризації слідує, що літня кухня, яка розташована по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Шумського районного суду від 23.01.2003 та записано в реєстрову книгу за №0473. 14. Із Свідоцтва про право власності №21721639 від 16.05.2014 слідує, що власником земельної ділянки кадастровий номер 6125810100:01:005:0279, площею 0,0175га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] є [PERSON] . 15. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №21722204 від 16.05.2014 вбачається, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6125810100:01:005:0279 розміром 0,0175га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. 16. Рішенням виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області №679 від 22.06.2023 «Про зміну адреси на літню кухню з господарською будівлею, що знаходиться за адресою: вулиця Українська, місто Шумськ, Кременецького району, Тернопільської області» змінено адресу на літню кухню з господарською будівлею [PERSON] в [ADDRESS] . 17. Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27.06.2023 підтверджується дійсна адреса об`єкта Літньої кухні з господарською будівлею, що розташована по [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . 18. З повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна № 460/23 від 09 жовтня 2023 року, складеного ФОП [PERSON] , вбачається, що станом на 09 жовтня 2023 року змін в плануванні та складі об`єкта нерухомого майна, а саме літньої кухні з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , не виявлено. Вартість об`єкта нерухомого майна становить 78000 грн. З вищевикладеного можна зробити висновок, що власником зазначеного вище майна була продавець [PERSON] , а тому мала право його продажу. 19. Судом встановлено, що 22 грудня 2023 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу літньої кухні з господарською будівлею, загальною площею 24,86 кв.м. та земельної ділянки кадастровий номер 6125810100:01:005:0279 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0175га, що розташовані в [ADDRESS] . Умовами договору передбачена вартість майна у розмірі 95599,31 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору. Ціна визначена продавцем і покупцем спільно за взаємною згодою і є остаточною. 20. Кошти за продане майно, а саме: літню кухню та земельну ділянку від позивача [PERSON] були отримані відповідачкою [PERSON] , що у загальній сумі становить 95599,31 грн., згідно з розпискою, підписаною власноруч [PERSON] 22 грудня 2023 року. 21. Згідно з актом прийому-передачі від 22.12.2023, який є додатком до Договорів купівлі-продажу №1, зазначене вище майно, а саме: літня кухня з господарською будівлею, загальною площею 24,86 кв.м. та земельна ділянка кадастровий номер 6125810100:01:005:0279 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0175га, що розташовані в [ADDRESS] , було передано продавцем [PERSON] та прийняте покупцем [PERSON] . 22. Своєю заявою від 22.12.2023 дружина позивача [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) надає згоду та дозвіл своєму чоловіку на купівлю літньої кухні та земельної ділянки. Зазначає, що всі необхідні документи з приводу купівлі-продажу вказаного майна чоловік буде укладати самостійно на свій розсуд. 23. Як вбачається із заяви покупця [PERSON] від 15.02.2024, останній просить прибути продавця [PERSON] невідкладно до 22.03.2024 в м. Шумськ, Кременецького району Тернопільської області для нотаріального посвідчення правочинів. 24. Відповідно до заяви продавця [PERSON] від 20.02.2024, остання підтверджує, що отримала від покупця пропозицію прибути до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу. 25. Своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №94/02-31 від 22.03.2024 приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. відмовила [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу літньої кухні, посилаючись на статті 186, 380, 381 ЦК України, оскільки [PERSON] подано правовстановлюючий документ на літню кухню, яка є приналежною річчю до житлового будинку, тому по поданих документах неможливо посвідчити договір купівлі-продажу. ІV. Оцінка Суду. Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. 26. Вимогами ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 27. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 28. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 29. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 30. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 31. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 32. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 33. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. 34. Згідно ч. 1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 35. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 36. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 37. Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі - продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. 38. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 39. У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. 40. У частині 2 ст. 220 ЦК України зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. 41. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. 42. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин було спрямовано на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. 43. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Так, приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. відмовила продавцю [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу, вказавши, що літня кухня є приналежною річчю до житлового будинку і відповідно до норм статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол тощо), наземні та підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на зазначені будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Враховуючи, крім вказаного вище, що сторони всі свої зобов`язання виконали, позивач користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним. 44. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. 45. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 46. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 47. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 48. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов під час укладення договору, покупець повністю здійснив розрахунок за придбане майно та отримав майно за актом приймання-передачі, неможливість нотаріального посвідчення договору перешкоджає покупцю у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження придбаним майном. З цих підстав,

Outcome: approved