Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] . З січня 2015 року вони з відповідачкою проживають окремо, шлюб між ними розірвано. Відповідачка з 2015 року і до теперішнього часу вихованням дітей не займається, як мати, не приділяє належної уваги догляду та розвитку своїм дітям, не турбується про їх життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не тільки не вживає заходів для утримання, лікування, навчання, організації побуту та дозвілля, але й взагалі не цікавиться їх життям, не спілкується з ними, не здійснює підготовку до дорослого життя та не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час діти проживають разом із ним, він займається їх вихованням та навчанням, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її синів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 27 травня 2024 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 01 липня 2024 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, наполягає на його задоволенні, справу просить слухати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, попередньо подавала нотаріально завірену заяву, в якій не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є синами [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 15 лютого 2017 року, виданими (повторно) Красилівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Шлюб між батьками розірваний на підставі рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2017 року, в якому зокрема встановлено, що відповідачка з січня 2015 року з дітьми не проживає, не займається їх вихованням та утриманням, про що вона сама зазначила. Відповідно до характеристики наданої ДПТНЗ «Красилівський професійний ліцей», де навчається [PERSON] , його вихованням та забезпеченням всім необхідним займається його батько [PERSON] . Відповідно до характеристики наданої Красилівською гімназією № 2, де навчається [PERSON] , його вихованням та забезпеченням всім необхідним займається його батько [PERSON] . Відповідно до висновку від 20 червня 2024 року служби у справах дітей Красилівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідач свідомо, без будь-якого примусу не заперечувала щодо задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав відносно сина, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина, оскільки остання не приймає участі в житті дитини, якому вже на даний час 9 років, не здійснює його виховання, не піклується про його фізичний та моральний розвиток, немає жодного зв`язку із дитиною, що в умовах сучасних можливостей для комунікації свідчить про її свідоме ухилення та небажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дитини, а тому суд приходить до висновку, що така поведінка відповідача є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається при наявності вини в його батька/матері, які належно не виконують своїх батьківських обов`язків. Суд роз`яснює, що згідно ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позов задоволено повністю, а тому з [PERSON] , з врахуванням визнання нею позову, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved