Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом посилаючись на те,що [INFO] померла його цивільна дружина [PERSON] , після її смерті залишилась спадщина , яка складається з кв. [ADDRESS] . 23.06.2000 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала квартиру сину [PERSON] з правом довічного проживання позивача у даній квартирі. 22.03.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала позивачу земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 532485702:02:003:0400. Позивач прийняв спадщину та оформив свої спадкові права. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався. Інших спадкоємців немає. З 1987 року позивач проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні витрати, піклувались один про одного, мали взаємні права та обов`язки. Вони були разом зареєстровані у даній квартирі, де постійно проживали. З 2002 року [PERSON] тяжко хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, який позивач надавав до самої її смерті. Просив позов задовольнити, встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 14 листопада 1987 року по 23 лютого 2019 року позивача з [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу [PERSON] , задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Представник Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 14 листопада 1987 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва на право особистої власності а жилий будинок № 291 виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка складається з коридору 1 площею 5,6 м2, санвузла 2 площею 1,1 м2, ванної 3 площею 1,9 м2, кухні 4 площею 5,7 м2, кімнати 5 площею 17,2 м2, кімнати 6 площею 13,7 м2, балкону 7 площею 2,5 м2, погребу. 23 червня 2000 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Першою полтавською державною нотаріальною конторою 23 червня 2000 року, яким заповідала належне їй майно, у том числі і квартиру за адресою [ADDRESS] сину [PERSON] з правом довічного проживання в квартирі [PERSON] . 22 березня 2002 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Першою полтавською державною нотаріальною конторою 23 червня 2000 року, яким заповідала належну їй земельну ділянку за адресою с. Жуки Полтавського району, Полтавської області [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. відкрита спадкова справа № 46/2019 року на майно померлої. З заявою про прийняття спадщини 03 травня 2019 року звернувся позивач по справі - [PERSON] . Інші заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не надходили. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2020 року [PERSON] успадкував майно після смерті [PERSON] , а саме земельну ділянку площею 0,2000 га, цільове призначення землі - для будівництва і обслуговування житлового,господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 532485702:02:003:0400 Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округа від 20 грудня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою [ADDRESS] право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають позивача та знали його цивільну дружину [PERSON] протягом тривалого часу, сприймали їх як сім`ю . Останні з 80 років проживали однією сім`єю як чоловік та жінка разом за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, придбавали майно, разом обробляли земельну ділянку. Останні роки [PERSON] хворіла,за своїм станом здоров`я не могла себе обслуговувати, готувати. Все піклування про неї взяв на себе позивач, турбувався про неї, готував їжу, доглядав. Як установлено в судовому засіданні та підтверджено належними доказами [PERSON] та [PERSON] станом на 14 листопада 1987 року не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, суд дійшов до висновку що позивач, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] в період з 14 листопада 1987 року по 23 лютого 2019 року, якими довів наявність спільного побуту, господарства та проживання, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved