Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» третя особа: Коростишівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №3147 від 10 травня 2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості. В обгрунтування позовних вимог вказує, що наприкінці 2023 року дізналася про те, що у Коростишівському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебував на виконанні виконавчий напис №3147 від 10.05.2017 року про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованості у сумі 21 910 грн. Зі змісту постанови позивач є боржником у виконавчому провадженні [NUMBER], а стягувачем ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Зазначає, що виконавчий напис нотаріуса № 3147 від 10.05.2017 був вчинений із порушенням діючого законодавства України та за відсутності доказів безспірності заборгованості. Зазначає, що вона не укладала жодних договорів, посвідчених нотаріально, що б мали наслідком виникнення фінасових зобов`язань з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Будь-яких листів щодо наявної заборгованості не отримувала. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Наданий нотаріусу кредитний договір не був посвідчений нотаріально, розмір заборгованості вона не визнає та не погоджується з його розрахунком, тому така заборгованість не є безспірною. У зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав, про що свідчить відмітка працівника пошти у рекомендованному повідомленні про вручення поштового відправлення №0600247273031. Відзиву, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа Коростишівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Пояснень, будь-яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідив матеріали справи та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 19 липня 2017 року начальником Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)Желєзною Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПРИВАТ БАНК» заборгованості в розмірі 21 910 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса №3147 від 10.05.2017 року. Згдіно відповіді начальника Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)Желєзної Т.С. від 03.01.2024 №402 слідує, що на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження ВП № [NUMBER]. Проте 12.12.2017 року вказане виконавче провадження повернуто стягувачу та повторно на виконання до відділу виконавчий документ не надходив. Виконавче провадження ВП № [NUMBER] відповідно до п. 9.12 Порядку роботи з документами у органах державної виконавчої служби знищено. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України , або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищевказаного Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. У своїй Постанові від 21 вересня 2021 року (справа 910/10374/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». При цьому в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат`у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином суд враховує, що матеріали справи не містять доказів, того що при вчиненні виконавчого напису АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надали нотаріусу нотаріально посвідчений кредитний договір за яким у [PERSON] , як позичальника виник обов`язок зі сплати заборговності у розмірі 21 900 грн. Будь-яких доводів чи спростувань відповідачем не надано. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, суперечить вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того не надано доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, відомостей про здійснення його погашення, (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), виписки щодо розміру заборгованості. Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед первісним кредитором та перед новим кредитором, який зазначений у написі, є безспірним. Таким чином відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вчиняючи виконавчий напис № 3147 від 10 травня 2017 року, нотаріус врахував та перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та виконав вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Враховуючи викладене вище суд вважає про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису № 3147 від 10 травня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, тому суд дійшов до висновку позов підлягає задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного вище і

Outcome: approved