Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникають у них в сім`ї, він не бажає підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Спільне господарство на даний час не ведеться, сімейні відносини фактично припинені близько 3-х років тому, а шлюб існує тільки на папері. За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день є повнолітнім. Однак, розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач категорично не бажає. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 16.05.2024, за клопотанням відповідача, було надано сторонам по справі строк на примирення терміном на 3 місяці. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, зазначивши, що за строк наданий їм на примирення, вони не примирилися. Відповідач, відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.06.1998 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 10.10.1998 (актовий запис № 39). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Близько 3-х років тому вони припинили сімейні відносини. За строк, наданий сторонам на примирення, вони не примирилися. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved