Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Рух справи 26.12.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 26.12.2023, за підписом позивача, в якій вона просить суд: - зобов`язати ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» вчинити певні дії, а саме вилучити з кредитної історії всю інформацію відносно [PERSON] , що сформована та зберігається за заявою АК «Універсал Банк». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 09.01.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.08.2024 у задоволенні клопотання позивача про розгляд даної цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, - відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог вказується, що 27.01.2021 Солом`янським районним судом міста Києва у справі № 760/16819/20 ухвалено рішення, яким АТ «Універсал Банк» відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Зазначається, що 18.08.2021 Київським апеляційним судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою банку. У позові зауважується, що ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» сформовано кредитну історію з відомостями про позивача як боржника, яка продовжує зберігатися та використовуватися. Як стверджується у позові, звернення позивача до відповідача щодо вилучення відомостей залишається без задоволення, про що свідчить письмова відповідь № 1113 від 10.08.2023. Зі слів позивача, в зазначеному листі відповідач зокрема повідомляв про: зроблений ним запит та отриману від банку інформацію щодо наявності згоди позивача, як суб`єкта кредитної історії; відмову бюро здійснювати корегування кредитної історії, виправляти її; надання позивачу пропозиції звернутися до суду та наміру бюро виконати рішення суду (за його наявності) про зобов`язання внести відповідне корегування до кредитної історії позивача. Позивач вважає, що з огляду на зміст рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 760/16819/20: -висновок суду про недоведеність факту видачі позивачу кредитних коштів можливо ототожнювати зі встановленням судом факту неукладеної кредитної угоди, що у свою чергу вказує на відсутність кредитного правочину (договору), оскільки за законом укладеною угода є з моменту передання грошей; - подальше не вилучення та збереження відповідачем кредитної історії відносно позивача з відомостями, наданими банком, використання цієї інформації в подальшому, не відповідає меті Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», суперечить: принципам формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію; забезпеченню конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; значимості, всебічності, об`єктивності, повноті і достовірності інформації (ст. 4 цього Закону). Тому, на думку позивача, відповідач зобов`язаний здійснити все залежне від нього для відновлення прав споживача (позивача) шляхом вилучення з кредитної історії позивача сформованої інформації, поданої банком, без її подальшого збереження та використання. Щодо правової позиції відповідача 05.03.2024 до суду від представника ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 140-144). Суд звертає увагу на те, що відповідно д ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. До відзиву ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» докази його надіслання позивачу у справі не додано. Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Рішенням Солом`янським районним судом міста Києва від 27.01.2021 у справі № 760/16819/20 у позові АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 10-13; https://reyestr.court.gov.ua/Review/94584004). За змістом вказаного рішення від 27.01.2021 викладено, зокрема, наступне: «Судом встановлено, що 11.12.2017 року [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с. 8), в якій зазначила про те, що просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити мені в Банку; засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її даних згідно з Договором. Також визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Крім того, підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. ……… Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою Monobank, що додаються до позову. Підписавши 11.12.2017 року анкету-заяву, відповідач висловив згоду на отримання банківських послуг, а саме просив відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору. Позивач в позовні заяві зазначає, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Умовами п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов визначено, що Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка. За положеннями п. 3.1 п. 3 Розділу ІІ для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки. Процедура випуску картки визначається Банком самостійно. При прийнятті рішення про випуск картки Банк видає Платіжну картку Клієнту, яка передається Клієнту особисто уповноваженим співробітником або доставляється рекомендованою поштою, кур`єрською службою або іншим способом, що дозволяє однозначно встановити, що Платіжна Картка була отримана Клієнтом. Згідно з п.п. 5.1., 5.2. п. 5 Розділу ІІ ліміт кредитування та строк дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому Договорі та відповідному Додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється, виходячи з внутрішніх процедур Банку, та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Відповідно до п.п. 5.5. форма надання Кредиту: поновлюваний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги. З дослідження наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку, матеріали справи не містять. Відсутні докази і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви від 11.12.2017 року. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. ……… Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.12.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. …….. Наданий позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За викладених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Оскільки АТ «Універсал Банк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві та у який саме спосіб, визначений Умовами, кредитної картки та розміру наданого кредиту у виді встановленого ліміту на певну суму, руху коштів на відкритому рахунку, тому перевірити розмір нарахованих як суми боргу, так і процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. ……… Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку Monobank, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення. Суд не може погодитися з тим, що сам лише факт підписання анкети-заяви свідчить про видачу кредиту відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу така анкета-заява не містить. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.» Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.08.2021 у справі 760/16819/20 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2021 у справі за позовом АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 14-15; https://reyestr.court.gov.ua/Review/99101677). Позивачем до матеріалів справи долучено інформацію з Єдиного реєстру боржників (а.с. 16), з якої вбачається, що станом на 25.12.2023 інформація щодо фізичної особи [PERSON] відсутня. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» переданих даних клієнта [PERSON] (а.с. 84), 18.01.2024 були розірвані ділові відносини між банком та [PERSON] та направлено дані до ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій». В матеріалах справи міститься копія Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затвердженого Рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» Протокол № 43 від 06.12.2017 (а.с. 85-138). У пункті 3.2.1. Умов та правил, зокрема зазначено, що клієнт погоджується з тим, що Банк має право надати необхідну інформацію щодо формування кредитної історії іншим особам, яким ця інформація необхідна для виконання своїх функцій або надання послуг Банку в обсязі, який буде визначено Банком самостійно з урахуванням вимог законодавства України. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» з заявою про видалення її персональних даних з сайту (а.с. 17-18). На а.с. 19 наявна відповідь ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» вих. № 1113 від 10.08.2023 наступного змісту: «Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, визначено у Законі України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» № 2704 - IV від 23.06.2005р. (надалі - Закон). Відповідно до ст. 5 Закону, джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії. Згідно з п.6 Закону було зроблено запит користувачу: АТ "Універсал Банк", з метою підтвердження наявності Вашої згоди на збір, зберігання, використання та поширення інформації через бюро та коректності даних. АТ "Універсал Банк" підтвердив інформацію, що Ви є клієнтом їх банку, а також те, що Ви надали згоду на передачу даних до бюро. Коригування за договором проведене не було, т. я. на наш запит в АТ "Універсал Банк" нам була дана відповідь, що інформація передана за даним договором коректна, і виправленню не підлягає. За деталями по кредитному договору, рекомендуємо звертатись до кредитора безпосередньо. Звертаємо Вашу увагу, що Ви маєте змогу звернутися до суду. При наявності судового рішення, в якому суд зобов`яже Бюро внести коригування за вказаним договором - це буде зроблено. Ми завжди готові до співпраці на основі відповідності взаємних дій законодавству України.» Також до позовної заяви долучено копії: паспорту [PERSON] (а.с. 7-8); довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.10.2020 (а.с. 9); заяви позивача до ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій», до АТ «Універсал Банк», до «Національного банку України» (а.с. 38-39); відповіді ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» вих. № 113 від 25.01.2024 (а.с. 42); відповіді «Національного банку України» від 22.01.2024 (а.с. 44-45); відповіді АТ «Універсал Банк» від 17.01.2024 (а.с. 46). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України /далі - ЦК України/). Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. У справі, яка є предметом розгляду, предметом позову є зобов`язання ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» вилучити з кредитної історії всю інформацію відносно позивачки, що сформована та зберігається за заявою АТ «Універсал Банк». При цьому, позивач посилається на те, що висновок суду у справі № 760/16819/20 про недоведеність факту видачі позивачу кредитних коштів можливо ототожнювати зі встановленням факту неукладеної кредитної угоди, що у свою чергу вказує на відсутність кредитного правочину. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закон № 2704-IV). Відповідно до ст. 3 Закону № 2704-IV, кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка звернулася до користувача з метою укладення кредитного правочину або вже уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. У частині першій статті 5 Закону № 2704-IV зазначено, що джерелами формування кредитних історій, зокрема, є відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2704-IV інформація для формування кредитної історії надається користувачем до бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо нього надає до бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону. Статтею 10 Закону № 2704-IV передбачений порядок зберігання та вилучення інформації, що складає кредитну історію. Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину (ч.ч. 2, 3 ст. 10 Закону № 2704-IV). Таким чином, ТОВ «Українське бюро кредитних історій» є лише особою, яка збирає, зберігає та використовує інформацію, яка надається банками. За змістом ч. 11 ст. 13 Закону № 2704-IV суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-13667сво21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (відповідні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Суд звертає увагу на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 760/16819/20 факт відсутності кредитного правочину, договору між позивачем та АТ «Універсал Банк» не встановлювався, питання про визнання його недійсним не розглядалось. У справі, що є предметом розгляду, позивачем таку позовну вимогу також не заявлялось, а тому розгляд питання про зобов`язання ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» вилучити з кредитної історії всю інформацію відносно [PERSON] , що сформована та зберігається за заявою АК «Універсал Банк», є передчасним. При цьому, визнання оспорюваного кредитного договору недійсним буде достатнім та ефективним для захисту порушених прав, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визнання кредитного договору недійсним є підставою для його вилучення з кредитної історії (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 619/598/21 /61-20498 св 21/). Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням суду у розглядуваній справі будуть вирішені питання про права, свободи, інтереси та обов`язки не тільки позивача і ТОВ «Українське бюро кредитних історій», а й особи, яка вважає себе кредитором [PERSON] , тобто АТ «Універсал Банк», яке наразі залучено до участі у справі лише як третю особу. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 757/19339/21-ц, провадження № 61-10768св22. За таких обставин, з огляду на неналежний суб`єктний склад спору, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Щодо судового збору Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed