Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 03.09.2010 у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 356. На обґрунтування позову зазначив, що з 03.09.2010 вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказав, що з вересня 2023 року між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, вони перестали спільно турбуватися про сім`ю та вести спільне господарства, сім`я існує формально, а тому збереження родини і подальше спільне життя є неможливим. Зазначив, що спорів майнового характеру між ними на даний час немає. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, вважає примирення між ним та відповідачкою недоцільним та неможливим, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, вважає примирення між нею та відповідачем недоцільним та неможливим, просила розгляд справи проводити у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 03.09.2010 у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 356, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі подружжя має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що з вересня 2023 року між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства вони не ведуть, у сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки сторони не мають, що підтверджується їхніми письмовими заявами. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають; відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що відповідач не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити їй прізвище, набуте внаслідок укладення шлюбу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, слід стягнути з неї на користь держави 50 % судового збору, який мав сплатити позивач при подачі до суду у сумі 605 грн. 60 коп., інші 50 % судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved