Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

19.03.2024 р. Киричук Г.М. , яка представляє інтереси позивача, через систему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2001884371301 у розмірі 78379,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі кредитного договору №2001884371301 від 27.05.2021 р., укладеного між позивачем та [PERSON] , відповідачу було видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 30000,00 грн. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 43817,00 грн. Позивач вказує, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином протягом тривалого строку, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 р. складає 78379,56 грн., з яких: 43816,50 грн. - заборгованість за кредитом; 34563,06 грн - заборгованість за процентами. Позивач зазначає, що ним була направлена на адресу відповідача письмова вимога, проте заборгованість не була погашена відповідачем у встановлений строк. За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 78379,56 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався правом подання відзиву. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 27.05.2021 на підставі кредитного договору № 2001884371301 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30000 грн., який пізніше було збільшено до 43817 грн. Так, 27.05.2021 р. [PERSON] згідно заяви №2001884371301 приєдналась до договору банківського обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сума кредиту складає 30000,00 грн. Строк кредитування 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін. Стандартна процентна ставка складає 47.88% річних. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001884371301 від 27.05.2021 р. станом на 01.02.2024 р. за відповідачем значить заборгованість у розмірі 78379,56 грн., яка складається з: 43816,50 грн. заборгованість за сумою кредиту та 34563,06 грн. заборгованість за відсотками. Факт отримання та розпорядження кредитним коштами підтверджується випискою за кредитним договором № 2001884371301 від 27.05.2021 р. за період з 27.05.2021 р. по 01.02.2024 р. з якої вбачається використання грошових коштів, внесення грошових коштів на погашення суми заборгованості. За таких обставин, суддя при перевірці правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості та визначенні дійсної суми заборгованості, виходить з того, що фактично відповідачем отримано кредит, який підлягає повернення у розмірі 43816,50 грн. Судом перевірено правильність нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 34563,06 грн., згідно умов договору, які необхідно також стягнути з відповідача. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, заявлена позивачем прострочена сума заборгованості за кредитом в у розмірі 78379,56 грн. підтверджується наданими позивачем доказами, а тому вона підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 78379,56 грн., яка складається з: 43816,50 грн. заборгованість за сумою кредиту та 34563,06 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved