Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

До\~Костянтинівського міськрайонного\~суду Донецької\~області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до військової частини [NUMBER] , третя особа [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] [PERSON] керував своїм транспортним засобом на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь, їдучі з м. Костянтинівка додому у м. Слов`янськ. Приблизно о 15 год. 15 хв. на блокпосту «Дружківка» його автомобіль зупинили співробітники поліції і сказали з`їхати на узбіччя. Після того, як він зупинився на узбіччі, до нього підійшов співробітник поліції і почав розмову. У той же час позаду у попутному напрямку, не зменшуючи швидкість, рухався військовий гусеничній МТЛБ під керуванням військового військової частини [NUMBER] , [NUMBER] танкової бригади механіка-водія [PERSON] , який звернув на узбіччя та здійснив наїзд на задню частину автомобілю TOYOTA COROLLA. Від цього автомобіль піднявся вгору, потім автомобіль впав, а військовий гусеничник МТЛБ почав рухатись заднім ходом і залишив місце пригоди. Внаслідок вищевказаних дій військового механіка-водія [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження поліцейському та механічні пошкодження транспортному засобу TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] . Відносно [PERSON] були порушені адміністративні справи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2023 у справі №233/6256/23 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15.05.2023 за участю [PERSON] транспортний засіб TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] отримав численні механічні пошкодження, внаслідок яких його ремонт є недоцільним. Таким чином, [PERSON] завдано матеріальної шкоди. Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження №26/23 від 24.05.2023: - ринкова вартість автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 309 370,00 грн. (триста дев`ять тисяч триста сімдесят грн. 00 коп.); - вартість матеріального збитку автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 309 370,00 грн. (триста дев`ять тисяч триста сімдесят грн. 00 коп.); - вартість пошкодженого автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 30 906,57 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот шість грн. 57 коп.). В той же час відповідно до ремонтної калькуляції, що є складовою звіту, вартість ремонту автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] становить 655 866,72 грн. (шістсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість грн. 72 коп.). Тобто вартість ремонту (655 866,72 грн.) значно перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (309 370,00 грн.). \~ \~ \~ \~За наведених обставин позивач просив стягнути з стягнути з Військової частини [NUMBER] на його користь 278 463,43 грн. (двісті сімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят три грн. 43 коп.) у якості відшкодування майнової шкоди; 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.) у якості моральної шкоди; 20 000 (двадцять тисяч) грн., витрат на професійну правничу допомогу; 3850,00 грн. (три тисячі вісімсот п`ятдесят грн.) у якості витрат на визначення розміру відшкодування майнової шкоди; судовий збір у сумі 3196,66 грн. (три тисячі сто дев`яносто шість грн. 66 коп.). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову - 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 34). \~ \~ \~ \~Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2024 року за клопотанням представника позивача у якості співвідповідача Міністерство оборони України; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; визначено третій особі строк для подання пояснень щодо позову - 10 днів з дня вручення даної ухвали (а.с. 61). \~ \~ \~ \~Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.90). 17 червня 2024 року на адресу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заявлені позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки Міноборони є неналежним відповідачем, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 64-71). Просив справу розглядати без участі представника Міністерства оборони України (а.с. 72-74). 03 липня 2024 року на адресу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла відповідь на відзив, згідно якого, позивач заперечував проти наданого відзиву, наполягав на задоволенні позивних вимог (а.с 76-80). В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача ВЧ [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи бу повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник відповідача Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, у задоволенні позовних вимог просив відмовити Третя особа, [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив; його неявка згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, висновок експерта і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.02.2021 [PERSON] належить транспортний засіб TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.9). [INFO] [PERSON] керував своїм транспортним засобом на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь, їдучі з м. Костянтинівка додому у м. Слов`янськ. Приблизно о 15 год. 15 хв. на блокпосту «Дружківка» його автомобіль зупинили співробітники поліції і сказали з`їхати на узбіччя. Після того, як він зупинився на узбіччі, до нього підійшов співробітник поліції і почав розмову. У той же час позаду у попутному напрямку, не зменшуючи швидкість, рухався військовий гусеничній МТЛБ під керуванням військового військової частини [NUMBER] , [NUMBER] танкової бригади механіка-водія [PERSON] , який звернув на узбіччя та здійснив наїзд на задню частину автомобілю TOYOTA COROLLA. Від цього автомобіль піднявся вгору, потім автомобіль впав, а військовий гусеничник МТЛБ почав рухатись заднім ходом і залишив місце пригоди. Внаслідок вищевказаних дій військового механіка-водія [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження поліцейському та механічні пошкодження транспортному засобу TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.10.2023 у справі №233/6256/23 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 12). Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2023 у справі №233/6318/23 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 13). Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.12.2023 у справі №233/6255/23 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито, оскільки перебування військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова такої особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складання протоколу про яке, відповідно до вимог ч. 1 ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посадові особи органів Національної поліції не уповноважені (а.с. 14-15). Відомості про вищевказані події були внесені до ЄРДР №62023050010001514 від 15.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України. Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, Уздемира М.М. від 28.07.2023 кримінальне провадження, відомості по якому 15.05.2023 внесені до ЄРДР №62023050010001514 від 15.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується листом від 28.07.2023 №13-01/1219/23 (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження №26/23 від 24.05.2023: - ринкова вартість автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 309 370,00 грн. (триста дев`ять тисяч триста сімдесят грн. 00 коп.); - вартість матеріального збитку автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 309 370,00 грн. (триста дев`ять тисяч триста сімдесят грн. 00 коп.); - вартість пошкодженого автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] складає 30 906,57 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот шість грн. 57 коп.) (а.с. 18-22). \~ \~ \~ \~Відповідно до ремонтної калькуляції, що є складовою звіту, вартість ремонту автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] становить 655 866,72 грн. (шістсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість грн. 72 коп.) (а.с. 23-30). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з військової частини [NUMBER] завдану внаслідок ДТП шкоду у розмірі 278 463, 43 грн., вказавши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому останній відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особи зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, що містяться у ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Положеннями ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі, майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. \~ \~ \~ \~Згідно з п.6 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 213 року № 4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. \~ \~ \~ \~Отже, суб`єктом відповідальності за цією статтею є володілець (власник) об`єкту діяльності, з яким створює підвищену небезпеку, тобто для вирішення питання про притягнення до відповідальності за ст.1187 ЦК України необхідно визначити основні ознаки володільця: юридичну та фактичну. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.3 цього ж Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). \~ \~ \~ \~З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 № 6: не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. В ході судового розгляду судом встановлено, що 15.05.2023 на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю військового гусеничника МТЛБ під керуванням [PERSON] та автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого, останній транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Судом відзначається, що у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди здійснював управління транспортним засобом як військовослужбовець військової частини [NUMBER] та даний транспортний засіб належить військовій частині, окрім цього цивільно-правова відповідальність яких, як власника транспортного засобу на час скоєння ДТП у встановленому законом порядку не застрахована. З урахуванням вище вказаних норм суд дійшов висновку, що так, як військова частина володіє на праві оперативного управління закріпленим за нею Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, тому вона несе відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України та шкода, що завдана в результаті ДТП позивачу підлягає стягненню саме з військової частини, а відтак відхиляє посилання представника відповідача, що військова частина є неналежним відповідачем у даній справі. Оскільки позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно матеріальної шкоди, останній вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної його майну (автомобілю), розмір шкоди визначений звітом № 26/23 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.05.2023 в розмірі 309\~370 грн. 00 коп.. Суд погоджується з наданим позивачем [PERSON] розрахунком розміру задіяної йому шкоди, яка підлягаю стягненню з відповідача, адже він узгоджується із нормою статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу у разі визнання транспортного засобу фізично знищеним. Зокрема, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Також слід відмітити, що представник відповідача, не надав належних та допустимих доказів на спростування висновку експертного авто товарознавчого дослідження, не навів свого розрахунку завданих збитків, та не скористався правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення вартості збитків, завданих автомобілю TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 15.05.2023, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку, визначеного експертним дослідженням неправильно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] про стягнення з військової частини [NUMBER] матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 278\~463, 43 грн.. Посилання позивача на те, що суб`єктом відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, є Міністерство оборони України, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем в позовній заяві не вказано жодного порушення та/або жодного протиправного діяння, а також жодної позовної вимоги до Міністерства оборони України не заявлено. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди, визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «По судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі. Відповідно до п.7 вищезазначеної постанови за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також вищезазначеною постановою Пленуму Верховного Суду України визначено, що відповідно до положень Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів та роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Іншими словами зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Отже, наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. Матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності відповідача, внаслідок яких позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, наявність шкоди у позивача не породжує у відповідача обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача та його вина у завданні позивачу моральної шкоди, є таким, що ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача у повному обсязі. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенні в розмірі 20\~000 грн. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 3850,00 грн. підлягають покладенню на відповідача як такі, що підтверджені документально (зворотній бік а.с. 17). Згідно з положень ст.137 ЦПК України, з відповідача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн., як такі, що підтверджені документально (а.с. 10). У зв`язку із частковим задоволенням позову згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2784,63 грн.- майновий характер, 1211,20 грн. немайновий характер, всього 3995,83 грн., зважаючи на те, що позов поданий через електронний суд (коефіцієнт 0,8) судовий збір становить 3196,66 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3026,87 грн. ( 2784,63 + 242,24). Відповідно до ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1174, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»,

Outcome: partial