Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 30 серпня 2018 року АТ «Альфа-Банк» уклало з [PERSON] . Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію з максимальним розміром в 200\~000 грн та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 35,99% річних від розміру заборгованості за кредитом. 22 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Форт» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року. 23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК «Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року. Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 22 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 56\~232,61 грн, в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом 47\~158,85 грн; - заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 1\~066,03 грн; - заборгованість за процентами 6\~707,73 грн; - заборгованість за неустойкою (штрафом) 1\~300 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте згідно наявної в матеріалах справи заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 30 серпня 2018 АТ «Альфа-Банк» уклало з [PERSON] . Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (шляхом акцептування банком оферти позичальниці), відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію з максимальним розміром в 200\~000 грн та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 35,99 % річних від розміру заборгованості за кредитом. 22 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Форт» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року. 23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Форт» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК «Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 30 серпня 2018 року. Згідно\~ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ч. 1 ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд встановив, що кредитний договір був укладений з дотриманням передбачених законом вимог (шляхом направлення позичальницею оферти на укладення правочину та акцептування пропозиції банком), підписаний сторонами правочину, містить усю інформацію та умови, що є необхідними для даного виду договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно\~до умов\~договору факторингу\~фінансування клієнта\~здійснюється шляхом\~купівлі у\~нього фактором\~права грошової\~вимоги,\~фактор набуває\~права на\~всі суми,\~які він\~одержить від\~боржника на\~виконання вимоги,\~а клієнт\~не відповідає\~перед фактором,\~якщо одержані\~ним суми\~є меншими\~від суми,\~сплаченої фактором\~клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці вбачається, що позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 22 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 56\~232,61 грн, в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом 47\~158,85 грн; - заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 1\~066,03 грн; - заборгованість за процентами 6\~707,73 грн; - заборгованість за неустойкою (штрафом) 1\~300 грн. Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним. Як вбачається з наданого розрахунку, до заборгованості за кредитним договором АТ «Альфа-Банк», окрім кредиту та процентів, включив інші платежі, зокрема неустойку (штраф). Крім цього, протягом періоду кредитування первісний кредитор нараховував позичальниці щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування та за рахунок внесених нею коштів на виконання умов договору частину цих коштів зарахував на оплату вказаної комісії та неустойки (штрафу). Однак, зі змісту кредитного договору (копії оферти на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) вбачається, що окрім розміру кредитної лінії, узгодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом він не містить умов щодо встановлення інших (в тому числі зазначених вище) платежів. Додатково долучені до справи копія анкети-заяви позичальниці та копія паспорту споживчого кредиту також не містять вказаних умов. При цьому, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 висловлено правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту взагалі не може вважатися частиною кредитного договору, а є лише інформацією, необхідною позичальнику для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Доказів щодо узгодження та підписання сторонами кредитних відносин інших додаткових документів з вказаними умовами матеріали справи не містять. Однак згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановленого, з відповідачки на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за фактично отриманим нею кредитом, несанкціонованим кредитом (овердрафтом), а також процентами, в той час як нарахована неустойка (штраф) не підлягає стягненню. При цьому, з такої заборгованості слід вирахувати безпідставно зараховані банком кошти (внесені позичальницею) на оплату комісії за розрахунково-касове обслуговування (згідно колонки 8 розрахунку заборгованості 12\~225,13 грн) та оплату неустойки (згідно колонки 12 розрахунку заборгованості 1\~700 грн). За встановлених обставин, враховуючи розмір нарахувань у вигляді кредиту, несанкціонованого кредиту (овердрафту) та процентів (47\~158,85 грн + 1\~066,03 грн + 6\~707,73 грн) за вирахуванням внесених позичальницею на погашення заборгованості коштів, безпідставно зарахованих на оплату комісії за розрахунково-касове обслуговування та неустойки (12\~225,13 грн + 1\~700 грн), враховуючи передбачену ст. 534 ЦК України черговість погашення заборгованості за грошовим зобов`язанням (спочатку - проценти, потім прострочена, а далі - основна сума боргу) з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню лише заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 41\~007,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2\~208,02 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial