Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок, господарські та побутові будівлі та споруди розташовані за адресою [ADDRESS] , а саме: А - житловий будинок, площею 80,6 кв.м, В - сарай, С - сарай, Б - літня кухня, П - погріб, У - вбиральня в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 квітня 2023 року. [PERSON] , є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 14.02.2012 року (шлюб укладено 8 травня 1980 року). У власності [PERSON] був житловий будинок за адресою [ADDRESS] . У листопаді 1981 року вказаний будинок було передано [PERSON] у відповідності до Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 31 травня 1973 року №364 як переселенцю (переселенський квиток № [NUMBER] ), про що складено відповідний акт. 10 лютого 1994 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконком Мар`їнської районної ради народних депутатів №168 від 19.08.1987. Відповідно до Реєстраційної карточки на документи про право приватної власності, даний житловий будинок цілий і зареєстрований в Селидівському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] ; і записано до реєстрової книги №2 під реєстровим №352 від 15 лютого 1994 року. Позивачка звернулася до Мар`їнської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок. Проте 02 грудня 2019 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови, «згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 за №296/5 гл.10 п.п.4.15 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. [PERSON] не наданий документ на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджує право власності [PERSON] , померлого [INFO] ». У зв`язку з наведеним, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до листа Східного МУМЮ від 13.07.2023, документи Мар`їнської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалися та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області. Окрім цього, відповідно до листа КП «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2023 №01-10, архівні матеріали КП «Мар`їнське БТІ» залишились в будівлі Б ТІ на території бойових дій в м. Мар`їнка. Отже, оскільки за даних обставин справи відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ст. 392 ЦК України належним способом захисту права позивача є звернення до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування. Окрім цього, предметом позову є захист житлових прав. Оскільки визнання права власності на вказане житло дозволить позивачці претендувати на отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване житло в результаті бойових дій. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала заяву відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовну заяву просила задовольнити. Представник Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник Мар`їнської\~державної нотаріальної\~контори Донецької\~області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємиць який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємців, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05 квітня 2023 року (а.с. 15). Державним нотаріусом Мар`їнської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 грудня 2019 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , що помер [INFO] (а.с. 16). Позивачем в якості доказу надано свідоцтво про приватну власність на житловий будинок за адресою на [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до довідки Степненської сільської ради від 30 травня 2018 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] . Проживає одна. (а.с. 17). Таким чином, позивачка проживала за адресою житлового будинку, на який просить встановить право власності. На підставі ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка станом на момент смерті спадкодавця проживала фактично та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивачка за позовом є спадкоємцем першої черги. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на спадкове майно та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку, її вимоги не суперечать чинному законодавству та не порушують прав відповідача, третіх осіб, які заперечень за позовом не надали, спадкоємець реалізував своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку, але це зробити фактично не має можливості. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved