Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Свої вимоги мотивувало тим, що 14.05.2019 між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» був укладений договір кредиту №М01.00605.005249414 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 54200,00 грн. Банк свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти відповідно до умов договорів. Натомість відповідач свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами належним чином не виконує у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість в загальному розмірі 88701,95 грн, з яких: 35513,64 грн заборгованість за основним боргом, 24770,03 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 28418,28 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19.12.2023 між ПАТ «ІдеяБанк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладений договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого ПАТ «ІдеяБанк» відступило, а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» прийняло право вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників, а 22 грудня 2023 року ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» в свою чергу передав право вимоги до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у тому числі за кредитним договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019. Позивач зазначає, що вказана сума заборгованості за цими договорами не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 88701,95 грн, судового збору та 7000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 21.08.2024 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином.\~Відзив на\~позовну заяву\~відповідачем не\~подавався.Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи зазначене вище та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 14.05.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» як кредитодавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» як страховим агентом та [PERSON] як позичальником/страхувальником було укладено Договір кредиту та страхування №М01.00605.005249414, відповідно до умов якого Банк відкриває рахунок та надає позичальнику кредит у розмірі 54200,00 грн, строком на 12 місяців, до 14.05.2020, зі змінюваною процентною ставкою 21,99% річних та зі сплатою послуг зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості. Банк надає позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 54200,00 грн на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3067,92 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя. Також, [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту, який є додатком № 1 до договору кредиту та страхування №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору. З копій ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 14.05.2019 відповідно до договору №М01.00605.005249414 ПАТ «Ідея Банк» було перераховано з рахунку № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 51132,08 грн. Крім того, було сплачено страховий платіж від [PERSON] за договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 у розмірі 3067,92 грн, що підтверджується ордером розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу від 14.05.2019. Також факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та здійснення погашення за кредитним договором підтверджується випискою з банківського рахунку від 19.12.2023 за період з 14.05.2019 по 19.05.2023. Відповідно до довідки- розрахунку АТ «Ідея Банк» заборгованість відповідача станом на 19 грудня 2023 року за кредитним договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 становить 88701,95 грн, з яких: з яких 35513,64 грн заборгованість за основним боргом; 24770,03 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 28418,28 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» право вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників, в тому числі за договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019, укладеними з відповідачем. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023 відповідно до умов якого право вимоги за вищевказаними кредитними договорами було відступлено позивачу. Відповідно до умов вказаних договорів факторингу, клієнт відступає фактору, а останній приймає право вимоги та їх в оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнт за плату та на умовах визначених цим договором. Право вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором є розмір заборгованості боржників перед клієнтом, які визначенні в друкованому та електронному реєстрі боржників (додатки №1 та №2). Згідно із п. 5.1 договорів факторингу, права вимоги вважається такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умовами виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №19/12-2023 від 19 грудня 2023 року, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11576112,00 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Пункт 4.1 договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року містить аналогічний зміст, окрім розміру суми фінансування, яка становить 11861032,61 грн. 19 грудня 2023 року та 22 грудня 2023 року сторони договорів факторингу підписали друковані реєстри боржників №3 в яких, серед інших боржників, є відповідач розмір заборгованості якого за договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 становить 88701,95 грн. Факт перерахування коштів на виконання вимог п. 4.1 договорів факторингу підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті №45 від 20 грудня 2023 року та №611 від 17 жовтня 2023 року. Договори факторингу є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшло право кредитора за вищевказаними кредитними договорами, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Як установлено судом відповідач станом на дату подання позовної заяви не повернув отримані кредити в терміни визначені кредитними договорами та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань станом на 19 грудня 2023 року виникла заборгованість за кредитами, розмір якої згідно довідки - розрахунку за договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 становить 88701,95 грн, з яких: 35513,64 грн заборгованість за основним боргом; 24770,03 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 28418,28 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданими кредитами (тілом кредиту) та нарахованими відсотками за користування кредитними коштами. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, відповідачем не спростована, а тому сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягає стягненню. Що стосується заборгованості по платі за обслуговування кредитів, то суд вважає її необґрунтованою. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч.1-2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (плату) за обслуговування кредиту. В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Фактично на\~вимогу споживача\~не частіше\~одного разу\~на місяць\~послуги з\~надання інформації\~по рахункам\~позичальника з\~використанням телефонних\~каналів зв`язку,\~а саме\~зі стаціонарних\~телефонів по\~Україні,\~в контакт-центрі,\~шляхом направлення\~смс-повідомлень\~щодо суми\~платежу за\~цими договорами,\~щодо зарахування\~платежу в\~погашення заборгованості\~за цими\~кредитами тощо;\~надання інформації\~по рахунку\~позичальника із\~використанням засобів\~електронного зв`язку\~шляхом направлення\~інформації про\~стан рахунку\~на адресу\~електронної пошти\~позичальника;\~опрацювання запитів\~позичальника,\~що направлені\~банку позичальником\~із використанням\~різних каналів\~зв`язку\~тощо,\~мають оплатний\~характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, однак кредитодавець не може встановлювати щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому суд дійшов висновку, що умови договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. До цього висновку суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19. З огляду на викладене вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати за обслуговування кредиту за кредитним договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 не підлягають задоволенню. Отже, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №М01.00605.005249414 від 14.05.2019 в розмірі 60283,67 грн, з яких: 35513,64 грн - заборгованість за основним боргом, 24770,03 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2057,90 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу допомогу надано позивач надав: договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», додаткову угоду №11 від 23 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт №19 прийому-передачі реєстру боржників від 23 травня 2024 року, акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12 червня 2024 року на суму 7000,00 грн, статут, платіжну інструкцію в національній валюті від 13 червня 2024 року № 760 та свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальними та підтвердженими матеріалами справи, заяв щодо не співмірності не надходило. За наведеного з урахуванням результатів розгляду справи суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4757,35 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial