Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

16.04.2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею за адресою: квартира [ADDRESS] , посилаючись на ті обставини. що останні не мешкають у квартирі з 2005 року. Ухвалою судді від 03.05.2024 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] , допитаний за правилами допиту свідка суду пояснив, що спірну квартиру отримали його батьки, у ній він мешкає з дитинства. Також у квартирі була зареєстрована його неповнорідна сестра, яка вже давно померла. За проханням сестри у квартирі десь з 2000 року були зареєстровані її родичі, але вони у квартирі ніколи не мешкали, речей не мали, їм потрібна була лише реєстрація. Наразі квартира не приватизована. Відповідачі з 2005 року після смерті сестри у спірне житло ніколи не приходили, не вселялися, квартплатню не здійснювали. Просить позов задовольнити, оскільки вони вже понад десять років втратили будь-які права на житло, що надавала їм його померла сестра. У судовому засіданні представник позивача адвокат Слєсарь О.В. заявлені позовні вимоги підтримав, на підставі ст. ст.71, 72 ЖК України та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Третя особа: Запорізька територіальна громада в особі Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду пояснення, в яких просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та розглянути справу без її участі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Судові повістки надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст. 130 ч. 10 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Згідно з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Міністерством соціальної політики України, дані про перетин відповідачами кордону держави Україна та знаходження в базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні . Враховуючи, відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, представник позивача та позивач не заперечують проти розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Допитані свідки у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2005 року, речей та документів відповідачів в квартирі немає, ніхто не чинив їм перешкоди в користуванні квартирою. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, свідків, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінивши за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що в квартира [ADDRESS] відноситься до комунальної власності, наймачем квартири є позивач [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровано сім осіб: позивач [PERSON] та відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , та її неповнолітня донька [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] . Фактично за вказаною адресою відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , та її неповнолітня донька [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не проживають з 2005 року. Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців, крім стверджень позивача, підтверджується поясненнями свідків та наявними в матеріалах провадження складеними Актами про непроживання. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідачів у квартирі понад шість місяців, а також не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача або інших осіб у користуванні відповідачам спірною квартирою. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved