Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 18.06.2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Рогалевич А.Б., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та виплати додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Косівського районного суду від 30.11.2017 у справі №347/2121/17 ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення вказаного судового рішення, витрати позивача на утримання дитини значно зросли, а працевлаштуватися [PERSON] на даний час ніде не може. Окрім того, дитина часто хворіє, що також потребує певних витрат на лікування. В той же час, позивачу відомо, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, де працевлаштований та отримує високу заробітну плату. Окрім того, позивач вважає, що відповідач повинен брати участь у додаткових витратах на свою дитину для придбання необхідних зимових речей, канцелярських товарів, оплати індивідуальних занять та інших речей для свого сина, в сумі 10000 грн., періодично, щороку. У зв`язку з наведеним, позивач просила збільшити розмір аліментів, та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, періодично, щороку, починаючи з 01.07.2024 року стягувати з відповідача 10000 грн. додаткових витрат на неповнолітню дитину, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача адвокат Рогалевич А.Б. позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав та просив позов задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Додатково ствердив, що відповідач справно сплачує аліменти визначені рішенням суду. Також позивач звернулася до відділу виконавчої служби для проведення перерахунку аліментів, оскільки такий не повинен становити менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відділом виконавчої служби лише проведено перерахунок, за декілька днів до судового засідання. Також представник позивача ствердив, що позивач ніде не працює, та займається доглядом за дитиною. При цьому визначений судом розмір аліментів є недостатнім наданий час. Дитина часто хворіє, та їй потрібні ліки. Також дитину необхідно зібрати до школи, чи водити на гуртки, які також потребують додаткових витрат. У зв`язку з цим, представник позивача просив суд, збільшити розмір аліментів, та стягнути з відповідача додаткові витрати, а також вирішити питання про періодичність стягнення таких витрат. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак на адресу суду з місця реєстрації та місця фактичного проживання поверталися поштові відправлення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, згідно листа відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідач перебуває за межами України. Судом також розміщувались оголошення на сайті про виклик відповідача в судові засідання. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 24.06.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 15.08.2024 року. 24.06.2024 року ухвалою витребувано докази з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Про судові засідання відповідач повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернулися поштові відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду (Постанова КЦС ВС від 10.05.2023 року справа № 755/17944/18 (61-185св23)). Одночасно із цим, судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1436/24 відповідача [PERSON] . Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії паспорта у формі ID картки № [NUMBER] , виданого органом 2620 07.02.2018 року, позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Рибне, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.8). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання від 17.06.2020 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 24.11.2017 року за №347/2019/17, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано, а неповнолітню дитину [PERSON] залишено на проживання з матір?ю (а.с.10). Також, відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 30.11.2017 року за №347/2121/17, судом було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30.08.2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії акта обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 17.04.2024 року, [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , в будинку, який належав покійному дідові [PERSON] . [PERSON] проживає одна із сином, на даний час ніде не працює і син перебуває на її повному утриманні (а.с.13). Згідно копії довідки виданої лікарем сімейної медицини від 23.04.2024 року за №993, дитина [PERSON] , [INFO] часто хворіє, знаходиться на амбулаторному лікуванні (а.с.14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з недостатнім розміром стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та неможливістю забезпечення належних умов утримання дитини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30листопада 2017 року). За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як зазначив Верховнии? Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: - навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; - розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; - оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); - лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Косівського районного суду від 30.11.2017 року було ухвалено стягувати з відповідача[PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Водночас, суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом, не надала жодних фактичних даних, на підтвердження обставин для зміни розміру аліментів, зокрема доказів, що підтверджують покращення матеріального становища відповідача. Позивач також не надала жодних доказів, які б свідчили про погіршення її матеріального стану, а також необхідність збільшення розміру аліментів, саме в тому розмірі, який визначений в позовній заяві. Також, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-V-II, частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого нормами Сімейного кодексу України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Реалізація цього механізму належить до компетенції державного виконавця, для цього немає необхідності звертатися до суду. Таким чином, суд зауважує, що хоча судовим рішенням на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак такий не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і стягнення саме такого гарантованого розміру належить до компетенції державного виконавця. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі N 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Отже, підсумовуючи вищевикладене, та враховуючи той факт, що позивачем не було доведено обставин зазначених нею у позовній заяві, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що стосується вимоги про стягнення додаткових витрат. Заявляючи таку вимогу, позивач в позовній заяві стверджувала, що дитина часто хворіє, та їй потрібні кошти на лікування та придбання ліків дитині. Крім того, дитині потрібно придбавати канцелярські приладдя, зимові речі, оплачувати індивідуальні заняття у разі потреби та інші необхідні речі. Однак суд звертає увагу, що позивачем взагалі не надано жодних доказів про те, що дитина потребує лікування, проходить його стаціонарно чи періодично, в домашніх чи санаторно-курортних закладах. До позовної заяви позивачем додано лише одну копію довідки, про те, що дитина часто хворіє, та перебуває на амбулаторному лікуванні. Однак будь якої виписки з історії хвороби, про періоди хвороби та лікування, які б дозволяли суду дійти однозначного та достовірного висновку про вказаний факт, матеріли позовної заяви не містять. Також позивачем не надано жодних доказів, про фактично понесені витрати на лікування дитини, чи придбання відповідних ліків. В матеріалах справи також відсутні будь які докази, що дитина відвідує індивідуальні заняття, чи гуртки. Відсутні будь які докази, що дитина в майбутньому буде їх відвідувати, а відтак суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення передбачуваних додаткових витрат на дитину. Покликання позивача та її представника, на те, що дитині слід придбавати зимові речі, а також канцелярські приладдя, то суд зауважує, що такі не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, на такі потреби передбачено стягнення аліментів, які необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Отже, суд доходить переконання про відмову в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, а відтак і про відмову в задоволенні позову в цілому. Розподіл між сторонами судових витрат. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору і в позові відмовлено, то судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180-183, 192 СК України, та

Outcome: dismissed