Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд Гарантування Інвестицій» звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних. У своїй позовній заяві просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «Фонд Гарантування Інвестицій» 3% річних за період з 05.02.2021 року по 23.02.2022 року у сумі 304 777,89 грн. Свою позовну заяву обґрунтували тим, що 07 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» (надалі - ПАТ «КБ «НАДРА», Банк), та [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) було укладено Кредитний договір № 174/П/56/2008-840 (надалі - Кредитний договір, Основний договір), відповідно до умов якого Банком надано Позичальнику кредитні кошти у повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору ПАТ «КБ «НАДРА» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2010 року у справі № 2-11537/10 позов Банку задоволено повністю - стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 257 097,74 доларів США, що еквівалентно 2 052 256,98 грн. за офіційним курсом НБУ на день подачі позовної заяви, та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн. Станом на дату звернення з цією позовною заявою ТОВ «ФК «ФГ» є Кредитором за Кредитним договором № 174/11/56/2008-840 від 07 серпня 2008 року. [PERSON] , як Позичальником, не виконувалось грошове зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку із чим було прострочено виконання грошового зобов`язання, а саме порушено строки погашення заборгованості за Кредитним договором та строки сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з вищезазначеним у Кредитора виникло право вимоги на стягнення суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. 07 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» (надалі - ПАТ «КБ «НАДРА», Банк), та [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) було укладено Кредитний договір № 174/П/56/2008-840 (надалі - Кредитний договір, Основний договір), відповідно до умов якого Банком надано Позичальнику кредитні кошти у повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору ПАТ «КБ «НАДРА» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2010 року у справі № 2-11537/10 позов Банку задоволено повністю - стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 257 097,74 доларів США, що еквівалентно 2 052 256,98 грн за офіційним курсом НБУ на день подачі позовної заяви, та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн. 07 травня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФГ» був укладений Договір № GL3N217046_ ПВ216 про відступлення прав вимоги, посвідчений 07 травня 2020 року Швець Р.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1557 (надалі - Договір відступлення прав вимоги), за умовами якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило, а ТОВ «ФК «ФГІ» набуло права вимоги до Позичальника, що належали ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі вищевказаного Кредитного договору. Відповідно п. 2 Договору відступлення прав вимоги за цим договором Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно п. 4 Договору відступлення прав вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 12 761 326,42 грн, надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Згідно п. 14 Договору відступлення прав вимоги цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (у випадку використання юридичними особами у своїй діяльності печатки) та нотаріального посвідчення. Таким чином, з дати підписання та нотаріального посвідчення Договору відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ФГІ» перейшли як всі права кредитора за Основним договором, так і всі права вимоги за договорами забезпечення Основного договору. Отже, станом на дату звернення з цією позовною заявою ТОВ «ФК «ФГІ» є Кредитором за Кредитним договором № 174/П/56/2008-840 від 07 серпня 2008 року. [PERSON] , як Позичальником, не виконувалось грошове зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку із чим було прострочено виконання грошового зобов`язання, а саме порушено строки погашення заборгованості за Кредитним договором та строки сплати процентів за користування кредитними коштами. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з вищезазначеним у Кредитора виникло право вимоги на стягнення суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-1018), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154ц18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження N? 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, з ухваленням рішенням про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання Відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває по даний час. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») договором с домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором оренди не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 05.02.2021 року по 23.02.2022 року у сумі 304 777,89 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 571,67 грн. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: approved