Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 2014 року працював в ТОВ «ДІЄСА» на різних посадах. 24 січня 2024 року його було звільнено з посади керуючого магазином Департаменту роздрібної торгівлі та продажів ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Станом на дату звільнення у відповідача перед ним існувала заборгованість по заробітній платі за попередні місяці роботи у сумі 89\~999,67 грн., що засвідчено Розрахунковим листком за січень 2024 року. На дату звільнення відповідач нарахував також компенсацію за невикористану відпустку у сумі 76\~284,16 грн., місячну премію у розмірі 23\~817,37 грн. та погодинну оплату за 17 робочих днів січня 2024 року у сумі 7\~243,48 грн. Із загальної суми нарахованих до виплати при звільненні грошових коштів відповідачем було відраховано загальнообов`язкові платежі (воєнний збір та прибутковий податок НДФЛ). Тож, до виплати звільненні згідно розрахункового листа за січень 2024 року, належало 171\~018,90 грн. В день звільнення відповідач належні йому при звільненні кошти не виплатив. 26 лютого 2024 року на його банківський картковий рахунок в Ощадбанку відповідачем було перераховано грошові кошти у сумі 3\~297,60 грн. (часткова заборгованість по заробітній платі за листопада 2023 року). Більше жодних виплат від ТОВ «ДІЄСА» йому не надходило. Окрім того, вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток визначений із заробітної плати за листопад-грудень 2023 року (два останні відпрацьовані місяці перед звільненням). Згідно вданої ТОВ «ДІЄСА» Довідки про доходи від 23.01.2024 року, його заробітна плата становила за листопада 2023 року 66\~821,24 грн., за грудень 2023 року 38\~520,37 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата складає 2\~449,80 грн. = 105\~341,61 грн. (66\~821,24 грн. листопада 2023 року + 38\~520,37 грн. грудень 2024 року) : 43 робочих дні (22 робочих дні в листопада 2023 року + 21 робочий день в грудні 2024 року). Кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 25 січня 2024 року (наступного дня після звільнення з роботи) по дату подання позовної заяви (24.05.2024 року) становить: за січень 2024 року 2 робочих дні; за лютий 2024 року 21 робочий день; за березень 2024 року 20 робочих днів, за квітень 2024 року 22 робочих дні, за травень 2024 року 18 робочих днів, разом 83 робочих дні. Таким чином, розмір середнього заробітку, що підлягає до стягнення на його користь з відповідача за затримку розрахунку при звільненні станом на дату подання позову складає 203\~333,40 грн. = 83 робочих дні (затримка розрахунку) х 2\~449,80 грн. (середньоденна зарплата). У зв`язку з цим, просить стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на його користь належні до виплати при звільненні грошові кошти в сумі 171\~089,90 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 січня 2024 року по дату винесення судового рішення, який станом на дату подання цього позову складає 203\~333,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в суму 2\~033,33 грн. Ухвалою від 30 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 квітня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 27 червня 2024 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, по якій подав уточнений розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Та до стягнення з відповідача просив стягнути середній заробіток станом 05 липня 2024 року в сумі 240\~080 грн. 40 коп. = 98 робочих днів (затримка розрахунку) х 2\~449,80 грн. (середньоденна заробітна плата). 05 липня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги з урахуванням збільшення вимог підтримав та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача до судового засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у його відсутність, а також відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та інших платежів не пов`язаних із стягненням заробітної плати. У відзиві також зазначено, що перед працівниками ТОВ «ДІЄСА» дійсно існує заборгованість, проте дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. Вказані обставини поставили компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань в томі числі по оплаті заробітної плати. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Судом встановлено, що з 2014 року позивач [PERSON] працював в ТОВ «ДІЄСА» на різних посадах. 24 січня 2024 року [PERSON] було звільнено з посади керуючого магазином Департаменту роздрібної торгівлі та продажів ТОВ «ДІЄСА» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № Z00/23/01/001 від 23.01.2024 року. Відповідно до наказу ТОВ «ДІЄСА» на день звільнення позивач мав право на отримання компенсації за невикористану відпустку в кількості 61 календарний день. Станом на дату звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі за попередні місяці роботи у сумі 89\~999,67 грн., що засвідчено Розрахунковим листком за січень 2024 року. На дату звільнення відповідач нарахував також компенсацію за невикористану відпустку у сумі 76\~284,16 грн., місячну премію у розмірі 23\~817,37 грн. та погодинну оплату за 17 робочих днів січня 2024 року у сумі 7\~243,48 грн. Із загальної суми нарахованих до виплати при звільненні грошових коштів відповідачем було відраховано загальнообов`язкові платежі (воєнний збір та прибутковий податок НДФЛ). Тож, до виплати при звільненні згідно розрахункового листа за січень 2024 року, належало 171\~018,90 грн. Однак, на момент звільнення з роботи по момент звернення до суду розрахунок сум, належних працівникові при звільненні не був проведений. Частиною 1ст.\~21\~КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1ст. 115 КЗпП України,ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1ст.\~24\~Закону України\~«Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні приписи містить ч.1ст. 83 КЗпП України. Оскільки позивач звільнений з роботи, то відповідач мав виплати всі суми, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Однак, відомості про проведення з позивачем повного розрахунку на день ухвалення судового рішення відсутні. Суд вважає встановленою та доведеною обставину наявності у відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, місячної премії та погодинної оплати праці за 17 робочих днів січня 2024 року. Крім того, слід зазначити, що представник відповідача у поданому до суду відзиві заперечував лише проти стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати. Враховуючи наведене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача належних до виплати при звільненні грошових коштів у сумі 171\~089 грн. 90 коп., підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2024 по 05.07.2024 року (6 місяців затримки) у розмірі 240\~080,40 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). За положеннями\~статті 117 КЗпП України\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Згідно\~статті 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша\~статті 9 ЦК України\~кореспондується з вищевказаною статтею\~КЗпП України\~щодо застосування\~ЦК України\~до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення\~ЦК України\~мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими\~та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі\~статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів\~(пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа\~№ 905/857/19). 24 лютого 2022\~року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час. У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1\~Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 24 березня 2022 року набрав чинності\~Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами другою та третьою\~статті 1 цього Закону № 2136-ІХ\~встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей\~43,\~44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до частини 2, 3\~статті 10 Закону № 2136-ІХ\~роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що\~\~роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати. Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку. Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать про те, що відповідач, заперечуючи проти вимог в частині стягнення\~середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначав, що затримка виплати\~\~позивачу\~належних при звільнені сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ «ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан). Відповідачем належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «Дієса» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення). Документування завданої шкоди триває. Враховуючи те, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства за адресою: [ADDRESS] , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, внаслідок чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/ пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило не можливість виконання усіх зобов`язань в томі числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. \~ \~ \~ \~ На підтвердження вказаного товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Крім того, ТОВ «Дієса» розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство. Для цього, ТОВ «ДІЄСА» відповідно до ч.4 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства було подано повідомлення про розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про проведення загальних зборів кредиторів для розгляду та схвалення Плану санації ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. 15.03.2024 року на зборах кредиторів був розглянутий та схвалений План санації боржника ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. Наразі, заява про затвердження Плану санації боржника розглядається Господарським судом м.Києва у справі №910/3368/24. 24.04.2024 року Господарський суд м.Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ "Дієса" до відкриття провадження про банкрутство. Ухвала від 24.04.2024 року набирає сили з моменту її проголошення. Вказаним судом рішенням від 24.04.2024 року встановлено, що: "Боржник у продовж 2022 року листами від 28.02.2022 та 02.05.2022 повідомляв контрагентів про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства та можливість виконання ним прийнятих на себе зобов`язань. Відповідні повідомлення здійснювалися електронними засобами комунікації, що відповідає сучасним звичаям ділового обороту. В свою чергу боржник також отримував повідомлення від контрагентів про перебування під обставинами непереборної сили (лист ТОВ "Вірпул компані Україна" № 20220228 від 28.02.2022 р.). Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числі тими, що включені до плану санації, боржник отримав сертифікати, що засвідчують форсмажорні обставини (обставини непереборної сили). Зокрема в матеріалах справи наявні копії сертифікатів Київської торгово-промислової палати України № 3000-23- 3433 від 28.07.2023 стосовно ТОВ "ЮК Дистрибьюшн", № 3000-23-2754 від 09.06.2023 стосовно ТОВ "Груп СЕБ Україна", № 3000-23-3136 від 07.07.2023 стосовно ТОВ "Вірпул компані Україна". Боржником загалом отримано більше сорока п`яти сертифікатів, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Таким чином заявником належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань." Ухвалою від 24.04.2024 року про затвердження плану санації ТОВ «Дієса» до відкриття провадження про банкрутство (справа №910/3368/24), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "Дієса" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, в т.ч. по своєчасній виплаті заробітної плати. Крім того, товариство, звернулося з позовом до російської федерації про відшкодування збитків, завданих збройною агресією рф та Господарський суд м.Києва у справі №910/14555/23 виніс рішення, яким задовольнив позов та стягнув з рф на користь ТОВ «Дієса» збитків у розмірі 3 613 761,12 доларів США та 254 486,87 доларів США упущеною вигоди. Отже, вказане рішення також підтверджує спричинення матеріальних втрат збройною агресією рф, а отже і настання форсмажорних обставин. Крім того, відповідач також вказав, що 23.10.2023 року Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці на підставі направлення від 19.10.2023 № Ц/2/31277-23 було здійснено позапланову перевірку ТОВ «Дієса» щодо дотримання законодавства про виплату заробітної плати. 31.10.2023 було складено Акт перевірки № Ц/КВ/26559/5, яким були встановлені порушення вимог законодавства про оплату праці, відносно генерального директора було складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказаний протокол № Ц/КВ/26559/5/П/ПТ від 31.10.2023 року було оскаржено до суду з підстав того, що невиплата заробітної плати відбулася з об`єктивних підстав непереборної сили. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року в справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч. 1 ст. 41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення суду набрало законної сили. Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили, а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала як на момент звільнення працівника так і продовжується на цей час. Суд також звертає увагу на те, що із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)\~вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)\~ТОВ «ДІЄСА»\~щодо обов`язку (зобов`язання)\~за статтями\~94\~та\~115-117 Кодексу законів про працю України, статтями\~1\~та\~24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням\~статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"\~перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2\~ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"\~у термін: з 12.03.2022 року. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):\~дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с. 51-54). Тобто, вказані обставини охоплюють період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені\~за згодою сторін лише 24 січня 2024 року. Отже, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок. Тому, унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів), де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором. Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені\~умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі,\~щодо позивача. Зазначене також узгоджується і з висновками суду, викладеними у постанові Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 у справі № 757/2043/24-ц, що є аналогічною. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час судового розгляду справи доведено обставини\~про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність ТОВ «ДІЄСА»\~\~і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань, а також обов`язків згідно із законодавчими\~та іншими нормативними актами, як\~на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні позивача. \~ \~ \~ \~Зазначені вище обставини та досліджені надані відповідачем до відзиву документи. дають підстави суду дійти висновку, що вимоги позивача\~\~про стягнення з\~ТОВ\~«ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку, з тим, що позовні вимоги задоволені часткові, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1\~211 грн. 20 коп., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Оскільки, у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом відмовлено, судовий збір за дану вимогу покладається на позивача.

Outcome: approved