Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Позивач звернулая в суд з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки аванс в сумі 6700 євро. Свої вимоги мотивує наступним. Між сторонами було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] від імені [PERSON] отримала від позивачки 6700 євро як завдаток в рахунок купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. Однак, відповідачка не вчинила продажу позивачці житлового будинку, авансового платежу не повернула. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала відзив, у якому на заперечення позовних вимог зазначила, що сплачені на позивачкою [PERSON] на її користь грошові кошти є завдатком, а не авансовим платежем. Остання зобов`язалася придбати належний їй житловий будинок та проживала в такому до 31.08.2023р. Згідно домовленості між сторонами, сплачені грошові кошти в сумі 6700 євро мали бути повернуті після придбання позивачкою будинку і повної оплати її вартості. позивачка не надала жодного доказу того, що договір купівлі-продажу не було укладено саме з вини відповідачки, [PERSON] постійно відтерміновувала укладення даного договору, мотивуючи це відсутністю в неї грошових коштів. Представник відповідачки в судовому засіданні позову не визнала. Третя особа в судовому засіданні висловила запереченння проти позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. З Ініформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дрежавного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.10.2023р. встанволено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності відповідачі [PERSON] . З розпииски, датованої 26.11.2022р. встанволено, що [PERSON] , яка діяла по дорученню [PERSON] , отримала від [PERSON] завдаток в сумі 6700 євро, що еквівалентно 268000грн. в рахунок купівлі будинку по [ADDRESS] . Представник позивачки надіслав відповідачці [PERSON] та третій особі [PERSON] претензії з вимогою повернення авансового платежу в сумі 6700 євро за продаж житлового будинку по [ADDRESS] та дану претензію [PERSON] отримала 11.10.2023р., що встановлено з листів від 09.10.2023р. та повідомлення про вручення поштового відправлення. З листа від 16.10.2023р. встанволено, що [PERSON] надала відповаідь на претензію та зазначила, що дійсно тримала від [PERSON] 6700 євро в рахунок купівлі житлового будинку, які передала відповідачці [PERSON] . Однак, домовленості між сторонами відбувалися без її участі та про такі їй не відомо. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком. В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України - є авансом. Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачкою коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.02.2012р. у справі №6-176цс12, в постанові Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі №180/2252/19. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13, постанова Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі №180/2252/19). Із зазначеного випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами укладено не було, а тому передані позивачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Отже, передані позивачем кошти є авансом, сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст.657 ЦК України. Сторони не досягнули домовленості та відмовилися від укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачкою відповідачці грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням наведеного, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки сплачений нею розмір судового збору за подання позовної заяви в сумі 2765,76грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 605,60грн.

Outcome: approved