Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі\~АТ «Акцент-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. АТ «Акцент-Банк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 16 лютого 2017 року банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 46,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами. [PERSON] не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 04 вересня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 87 201 грн 32 коп, яка складається з 59 876 грн 88 коп неповернутого кредиту та 27 324 грн 44 коп процентів. За таких обставин АТ «Акцент-Банк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 87 201 грн 32 коп заборгованості за кредитним договором від 16 лютого 2017 року. Відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка категорично заперечує факт підписання нею кредитного договору та погодження його усіх істотних умов. Зазначає, що з її банківського рахунку шахрайським шляхом перераховані кошти, а тому вона не повинна нести цивільно-правову відповідальність за дії шахраїв. Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді від 30 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву АТ «Акцент-Банк» до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2023 року позовну заяву АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2017 року Б/Н у розмірі 59 876 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2024 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2023 року. Скасовано заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2023 року. Призначено підготовче судове засідання на 09 лютого 2024 року на 15 год. 00 хв. у приміщенні суду в м. Ізяслав. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Дацишина М. В. проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково із наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що факт укладення між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] кредитного договору підтверджується письмовою Анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачкою, відповідно до якої остання погоджується, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між відповідачкою і банком договір про надання банківських послуг. Також [PERSON] засвідчила, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилася отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання послуги накопичення скарбничка і згідна оформити дану послугу. Як слідує із довідки за картами АТ «Акцент-Банк», відповідачці відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: 1) № [NUMBER] строком дії до вересня місяця 2020 року; 2) № [NUMBER] строком дії до грудня місяця 2024 року. Згідно з довідкою за лімітами АТ «Акцент-Банк» [PERSON] 16 лютого 2017 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн, який неодноразово змінювався, останній раз 23 квітня 2022 року до 59\~900 грн. Із виписки по карті [PERSON] за період з 16 лютого 2017 року по 04 вересня 2023 року вбачається, що відповідачка отримувала кредитні кошти та користувалася ними, періодично погашаючи заборгованість. За розрахунком банку, доданим до позову, станом на 04 вересня 2023 року відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 87 201 грн 32 коп, яка складається з 59 876 грн 88 коп неповернутого кредиту та 27 324 грн 44 коп процентів. Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). У силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частин 1, 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що позивачем не доведено узгодження між сторонами договору № б/н від 16 лютого 2017 року таких істотних умов, як суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитними коштами та комісію, так і порядок їх нарахування та сплати, адже підписана відповідачкою [PERSON] . Анкета-заява не містить узгодженої сторонами договору ні суми кредиту, ні розміру процентної ставки, ні розміру комісії. При цьому матеріали справи не містять належних доказів, що саме з цією редакцією Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», що додані до матеріалів справи, ознайомилася і погодилася відповідачка, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. А тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. А тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банком було дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачкою саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи дані з виписки по карті [PERSON] за період з 16 лютого 2017 року по 04 вересня 2023 року та провівши власний розрахунок, суд констатує, що сума фактично отриманих відповідачкою банківських коштів становить 256 296 грн 58 коп, а повернуто останньою 198 085 грн 25 коп. Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед банком виникла заборгованість з фактично отриманих ним та неповернутих коштів у загальному розмірі 58 211 грн 33 коп (256 296,58-198 085,25), яка підлягає стягненню на користь позивача. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи [PERSON] з приводу того, що з її банківського рахунку кошти перераховані шахрайським шляхом, а тому вона не повинна нести цивільно-правову відповідальність за дії шахраїв. Так, відповідно до повідомлення АТ «Акцент-Банк» № 20230904АВS000000003/21/02-24 щодо [PERSON] проводилося службове розслідування. Зі слів клієнтки, з нею зв`язалися у Фейсбуці з приводу роботи щодо отримання коштів за виведення криптовалюти. Клієнтка передала дані PIN-коду картки. Співрозмовниками клієнтки були введені дані її картки на сайті, у мобільний додаток банку надходили повідомлення для підтвердження операції, які клієнтка передала через TELEGRAM чат. Встановлення кредитного ліміту клієнтка підтвердила особисто відео дзвінком із банком. Були оформлені послуги Швидка готівка та Розстрочка Миттєва. Кошти виведені через ігрові ресурси. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15 березня 2024 року вбачається, що 28 грудня 2020 року до ЄРДР під № 12020240150000255 внесено відомості про те, що 23 грудня 2020 року невідома особа шляхом повідомлення неправдивих відомостей для [PERSON] , під приводом проведення фінансових операцій із криптовалютою, а саме: виведення криптовалюти у готівку, з використанням інформаційно-телекомунікаційних технологій, збільшивши кредитний ліміт банківської картки АТ «Акцент-Банк» за № 4323357021667494, оформивши послугу Швидкі гроші, заволоділа грошовими коштами в сумі 125\~000 грн. На даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, що підтверджується повідомленням слідчого СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] від 28 березня 2024 року № 6199/121/124/02-2024. Згідно з статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У силу частини 1\~статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень\~статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначає наступне: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Згідно зі\~статтею 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами станом на час оформлення спірних послуг Швидка готівка та Розстрочка Миттєва було встановлено\~Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». На підставі пункту 14.12\~статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~та пункту 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого\~постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року\~(далі - Положення), чинного на час вчинення спірного переказу грошових коштів, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення). Відповідно до пункту 8 розділу VI Положення емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідальність емітента платіжного засобу (в даному випадку АТ «Акцент-Банк») презюмується, якщо не доведено протилежне. Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. Водночас обов`язок користувача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять за їх допомогою ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію, поширюється як на усі перелічені дані у сукупності, так і на кожен зокрема. Вчинення фінансових операцій на картковому рахунку відповідачки третіми особами неможливо без розголошення або втрати користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як код доступу до карти/3D-secure код, строк дії карти, СVV2 код картки та інші ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. Як вбачається із протоколу допиту потерпілого від 28 грудня 2020 року, наявного у матеріалах кримінального провадження № 12020240150000255, [PERSON] пояснила, що у грудні 2020 року вона моніторила оголошення у мережі Фейсбук, де знайшла оголошення про роботу вдома та познайомилася із невідомою для неї жінкою. З останньою відповідачка надалі переписувалась у мережі Телеграм. У ході переписки вказана жінка запропонувала для [PERSON] працевлаштуватися, а саме: працювати оператором із виведення криптовалюти у готівку, на що відповідачка погодилася. З цією метою вона відкрила банківський рахунок у АТ «Акцент-Банк». У ході переписки [PERSON] надала невідомій жінці інформацію про свої банківські картки та через банкомат закріпила отриманий від тієї особи номер телефону за карткою АТ «Акцент-Банк». Через деякий час внаслідок того, що відповідачка надала відомості про свої банківські картки, із її рахунків були перераховані кошти. У судовому засіданні [PERSON] визнала ту обставину, що вона надала невідомій особі реквізити своєї банківської картки, а також закріпила відповідний номер телефону за належною їй карткою АТ «Акцент-Банк». Враховуючи наведене, зняттю коштів з картки сприяла необачна поведінка [PERSON] , яка здійснила розголошення конфіденційної інформації третій особі. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Водночас наявність кримінального провадження не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення кримінального правопорушення стосовно [PERSON] до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення відповідачки від обов`язку належного виконання зобов`язання. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 1791 грн 71 коп. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: partial