Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

14 серпня 2024 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Красовська Наталія Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Летичів Агро», про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки - відмовлено. Під час судового розгляду даної справи представником відповідача [PERSON] - адвокатом Єкимовим І. С. було висловлено заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу і зазначено про подання доказів понесення позивачем судових витрат у встановлений законом строк після ухвалення рішення суду. 16 серпня 2024 року до суду надійшла заява адвоката Єкимова І. С. про ухвалення додаткового рішення у справі № 678/42/24, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені у цій справі судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 500 гривень. 29 серпня 2024 року від адвоката Єкимова І. С. надійшла заява про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення не надходило. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які посилався адвокат, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, судові витрати понесені позивачем підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: договір №185/1 про надання правничої допомоги від 05 лютого 2024 року, акт надання послуг правничої допомоги від 15 серпня 2024 року, звіт про надані правові (правничі) послуги за період розгляду справи 678/42/24, рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Отже, з вказаних вище документів вбачається, що [PERSON] отримав послуги в АБ «Сергія Зеленського» на загальну суму в розмірі 18 500,00 грн., які складаються з представництва у справі - участь у 5 судових зсіданнях (2 500 гривень за засідання) на загальну суму 12 500 гривень, складення відзиву на позовну заяву - 5 000 гривень; складення клопотань про витребування письмових доказів та про виклик свідків у справі - 500 гривень, подання документів до суду через електронний кабінет адвоката та надсилання Укрпоштою клопотань, заяв та документів учасникам справи - 500 гривень. До суду, станом на час розгляду судом вищевказаної заяви з боку позивача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, не надходження з боку сторони клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Однак, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved