Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу В червні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтуваний тим, що [INFO] померла [PERSON] , її тітка, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 17.09.2002, виданим Пиратинською сільською радою Радехівського району у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 6 від 17.09.2002. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 4,323 та, яка згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки включає ділянки, площею 3,4291 га, 0,2507 га та 0,6432 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Пиратинської сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії II-ЛВ № 035772 , виданий 28 грудня 1999 року на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради від 19 жовтня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3657. Для оформлення спадкових прав на земельну ділянку вона звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори, але відповідно до Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотарі них дій №96/02-31 від 21.03.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пиратинської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області та рекомендовано звернутися до суду. З цих підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким: установити факт вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,3230 га, яка складається з трьох земельних ділянок: ділянка 1 - площею 3,4291 га, ділянка 2 - площею 0,2507 га та ділянка 3 - площею 0,6432 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Пиратинської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 1 - 4). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 09 липня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 53 - 54). Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити (а. с. 59). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, у яких зазначили, що позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують щодо задоволення позовних вимог (а. с. 84, 89). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 17.09.2002, виданим Пиратинською сільською радою Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 6 від 17.09.2002 (а. с. 8). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 4,3230 га, яка згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки включає ділянки, площею 3,4291 га, 0,2507 га та 0,6432 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Пиратинської сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії II-ЛВ № 035772 , виданий 28 грудня 1999 року відповідно до рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради від 19 жовтня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3657 (а. с. 9, 9 зворот). З рішення Радехівської районної ради Львівської області від 19 жовтня 1999 року «Про затвердження проекту передачі земельних часток/паїв/ та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Пиратин, та додатку до рішення в списку п. 129 вказана [PERSON] (а. с. 15 - 26). Відповідно до довідки, виданої в.о. старости села Пиратин Радехівської міської ради Львівської області від 11.03.2019 № 125 [PERSON] померла [INFO] . На день смерті з померлою була зареєстрована та проживала в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 27). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №76306363 (а. с. 35). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 01.08.2016, виданим Пиратинською сільською радою Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 12 від 01.08.2016 Після його смерті приватним нотаріусом Луців І.П. була заведена спадкова справа №147/2018, з копій матеріалів якої видно, що спадщину за законом прийняла [PERSON] (а. с. 66 - 83). Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджують такі документи: Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 20.06.1957 (а. с. 28), Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 29.12.1976 (а. с. 29), Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 2912.1976 (а. с. 30), Свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 23.09.1978 (а. с. 31). Відповідно до Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотарі них дій №96/02-31 від 21.03.2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пиратинської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області та рекомендовано звернутися до суду (а. с. 33 - 34). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved