Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

В лютому 2024 року ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь завдану шкоду в порядку регресу у сумі 41684\~гривень 25\~коп та судові витрати,\~понесені позивачем\~у зв`язку\~з розглядом\~цієї справи, обґрунтовуючи вимоги тим, що ФОП [PERSON] було укладено з ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» договір оренди № 01/2021 від 02.01.2021р., відповідно до якого позивач взяв у оренду вантажний автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» на праві власності. 24.02.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем МАЗ держ.номер [NUMBER] (причеп держ.номер [NUMBER] ) та з автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter, державний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» на праві власності, але фактично знаходився у володінні позивача за договором оренди № 01/2021 від 02.01.2021р. В результаті автомобілі зазнали технічних ушкоджень з матеріальними збитками. Так, внаслідок ДТП були завдані пошкодження автомобілю MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] , а саме: пошкоджений передній бампер, капот, лобове скло, дах, передні праві двері, лонжерони, передні фари, передні колеса, спрацювали подушки безпеки. Керував автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] відповідач [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з позивачем. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.03.2021 [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на останнього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter, державний номер [NUMBER] , який був в оренді у позивача був застрахований власником ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» за договором добровільного страхування наземного транспорту №97913Га/05АВ від 29.07.2020, за яким страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування на користь страхувальника ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» . Згідно з розрахунком страхової компанії AT «СК «АРКС», вартість автомобіля складає 310000,00 грн, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля складає 883171,85 грн, безумовна франшиза складає 6200,00 грн, сума що належить до відшкодуванню власнику (ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК») складає 213065,75 грн, сума знецінення складає 25734,25грн, ринкова вартість ТЗ після ДТП складає 65000,00 грн. Власник автомобіля ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК» згідно з договором купівлі - продажу №6/04 від 06.04.2021 року продав пошкоджений автомобіль, без ремонту, за 65000,00 гривень. Позивач отримував від власника автотранспортного засобу ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» претензію №3/2023 від 05.04.2023 року з вимогою оплати суми збитків. За результатом розгляду претензії позивачем (ФОП [PERSON] ) було підписано з власником автомобіля ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» додаткову угоду від 08.04.2023 р. до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021 щодо того, що орендар (ФОП [PERSON] ): користувалася автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter 313, державний номер [NUMBER] і автомобіль отримав значні пошкодження, які не дають можливості використовувати автомобіль у подальшому за його призначенням за вини водія орендаря. Згідно з розрахунком страхової компанії AT «СК «АРКС», вартість автомобіля складає 310000,00 грн, вартість відновлюваного ремонту складає 883171,85 грн, безумовна франшиза складає 6200,00 грн, сума що належить до відшкодуванню орендодавцю, як власнику автомобіля, складає 213065,75 грн, сума знецінення складає 25734,25 грн, ринкова вартість ТЗ після ДТП складає 65000,00 грн. Таким чином, діями орендаря під час строку оренди орендодавцеві був нанесений збиток у сумі 31934,25 грн, який складається з суми знецінення автомобіля та суми безумовної франшизи, які не були відшкодовані орендодавцеві страховою компанією. (310000,00 - 213065,75 - 65000,00 = 31934,25 грн). У зв`язку з пошкодженням автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter 313, державний номер [NUMBER] , який був у користуванні у орендаря за цим договором оренди, орендодавець поніс збитки у сумі, яка складається з не отриманих орендних платежів, які орендодавець міг би отримати при працездатному стані автомобіля. За угодою сторін, орендар частково компенсує орендодавцеві збитки у сумі , яка дорівнює орендній платі за три місяці, а саме 9750,00 грн, з ПДВ. За угодою сторін цього договору орендар сплачує орендодавцю суму збитків до 31.12.2023 року, а взагалі 41684,25 грн. 22.02.2024 року позивачем було перераховано власнику автомобіля ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» згідно з додатковою угодою від 08.04.2023р. до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021р. суму збитків 41684,25 грн, що підтверджується банківським документом (платіжна квитанція від 22.02.2024 року). Таким чином, ДТП у якому був пошкоджений автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter 313, НОМЕР КУЗОВА [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , сталося за вини відповідача, який у той час перебував у трудових відносинах з позивачем. Позивач відшкодував суму збитків власнику автомобіля і загальна сума збитків у порядку регресу, завданих позивачу діями відповідача склала 41684,25 грн. Зазначену шкоду відповідач добровільно не відшкодував. Наказом №13-К/ТР від 17.05.2021 року Відповідач ( [PERSON] ) був звільнений з посади за власним бажанням. Зазначає, що відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем. Згідно зі ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Сума судових витрат складається з судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу адвоката для представництва інтересів позивача у суді у розмірі 8000,00 грн.; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 9211 грн.20 коп. З урахуванням вищевикладеного, просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача суму завданих матеріальних збитків у розмірі 41684 гривень 25 коп та судові витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи. Ухвалою судді від 04.03.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. Від відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Плужника М.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач в задоволенні позовних вимог просить відмовити з наступних підстав. Відповідач зазначає, що 24.02.2021 сталася ДТП між автомобілем МАЗ держ.номер [NUMBER] (причеп держ.номер [NUMBER] ) та з автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter 313, державний номер [NUMBER] . Автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter 313 керував [PERSON] який перебував у трудових відносинах з позивачем ФОП [PERSON] . [PERSON] визнав свою вину у судовому засіданні (постанова Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.03.2021 року у справі № 314/949/21), у зв`язку із чим на нього було накладено штраф у розмірі 340,00 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідач отримав травми різної тяжкості. Вище зазначена дорожньо-транспортна пригода (нещасний випадок) сталася під час здійснення [PERSON] своїх трудових обов`язків (в дорозі на транспортному засобі підприємства). 24.02.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем МАЗ держ.номер [NUMBER] (причеп держ.номер [NUMBER] ) та з автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter 313, державний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» на праві власності, але фактично знаходився у володінні позивача за договором оренди № 01/2021 від 02.01.2021р. В результаті автомобілі зазнали технічних ушкоджень з матеріальними збитками. Так, внаслідок ДТП були завдані пошкодження автомобілю MERCEDES-BENZ Sprinter 313 державний номер [NUMBER] , а саме: пошкоджений передній бампер, капот, лобове скло, дах, передні праві двері, лонжерони, передні фари, передні колеса, спрацювали подушки безпеки. Керував автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] відповідач [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з позивачем. Як зазначає позивач, автомобіль MERSEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] належить ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» на праві власності та був взятий позивачем в оренду відповідно до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021 року. Автомобіль який був в оренді позивача був застрахований власником ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 97913Га05АВ від 29.07.2020, за яким страхова компанія відшкодувала на користь власника ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» суму у розмірі 213065,75 грн. Згідно із розрахунком страхової компанії AT «СК «АРКС» вартість автомобіля складає 310000.00 грн, вартість відновлювального ремонту - 883171.85 грн. безумовна франшиза складає 6200.00 грн, сума, що належить до відшкодування орендодавцю, як власнику автомобіля, складає 213065,75 грн, сума знецінення 25734,25 грн, ринкова вартість ТЗ після ДТП складає 65000.00 грн. На виконання договору оренди між позивачем та ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» №01/2021 від 02.01.2021 та відповідних додаткових угод, що були підписні у подальшому, після ДТП, ФОП [PERSON] сплатила на користь ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» суму збитків у розмірі 41684,25 гри, та зазначає, що оскільки ДТП сталося з вини відповідача, то відповідно ФОП [PERSON] має право на відшкодування сплачених збитків за договором оренди у порядку регресу у сумі 41684,25 грн. З таким твердженням позивача відповідач не погоджується зважаючи на те, що відповідач є найманим працівником у ФОП [PERSON] , 17.05.2021 відповідача було звільнено із посади водія, та позивачем не надано до матеріалів справи документів, що підтверджують розмір заробітної плати за останні 2 місяці роботи. Відповідно до наданих до позовної заяви матеріалів справи відсутні докази того, що між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність [PERSON] , тому, з урахуванням вимог ст.132 КЗпП, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі середнього місячного заробітку за останні два місяці роботи до звільнення у ФОП [PERSON] І. Натомість, позивач не надала даних про суму нарахованого та виплаченого заробітку, у зв`язку із чим у задоволенні позовної заяви ФОП [PERSON] просить відмовити. Щодо суми стягнення зазначає, що відповідно до розрахунку страхової компанії AT СК АРКС вартість автомобіля складає 310000,00 гри., безумовна франшиза склала 6200,00 грн., сума, що належить до відшкодування Орендодавцю склала 213065,75 грн, сума знецінення складає 25734,25 ген. Ринкова вартість пошкодженого авто складає 65000,00 грн. Зважаючи на зазначене, власнику пошкодженого авто не відшкодовано 25734,25 грн (сума знецінення майна) та безумовна франшиза 6200,00 грн. Натомість між позивачем та власником авто - ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» лише 08.04.2023 року (більше ніж через 2 роки з моменту ДТП) укладено додаткову угоду, якою визначено суму до сплати 41684,25 грн, така сума на думку відповідача є необґрунтованою, оскільки за даними страхової компанії сума знецінення складає лише 25734,25 грн, та безумовна франшиза 6200,00 грн, загалом 31934,25 грн, ФОП [PERSON] не надано ніяких доказів щодо проведення експертизи, відповідно до якої визначено суму збитків у розмірі 41684,25 грн. Також зазначає, що позивачем сплачено суму в розмірі 41684,25 грн. 22.02.2024 року і лише після того, як відповідачем [PERSON] подано позовну заяву до ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди (позовну заяву подано 15.02.2024 року) справа №336/1532/24. Крім того зазначає, що строк звернення до суду з позовом у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника підприємства при виконанні ним своїх трудових обов`язків, суди повинні перевіряти чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого ст.233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.02.2021 року, що підтверджено відповідною постановою, однак із заявою про відшкодування шкоди у порядку регресу позивач звернулась через три роки, а саме 23.02.2024 року, чим самим пропустила річний строк позовної давності передбачений законодавством. Також посилається на те, що відповідно до ст.786 ЦК України, до вимог про відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням речі, яка була передана наймачеві (орендареві), а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. З моменту пошкодження авто (на момент ДТП 24.02.2021) до моменту звернення до суду пройшло 3 роки Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Також представником відповідача заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, передбачених ст.233 КЗпП, ст.786 ЦК України та просить закрити провадження у справі, посилаючись на те, що строк пред`явлення позовних вимог до відповідача слід обраховувати з 24.02.2021, - дати дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем надана\~відповідь на\~відзив на\~позовну заяву,\~в якій\~зазначено,\~що ФОП\~ [PERSON] \~було прийнято\~на роботу,\~згідно з\~наказом №15-К/ТР\~від 20.05.2020\~року,\~ [PERSON] з\~21.05.2020\~на посаду\~водій автотранспортного\~засобу. 24.02.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій тілесні ушкодження отримав лише відповідач [PERSON] . З урахуванням того, що ДТП, в результаті якого пошкоджено автомобіль, сталося з вини працівника (відповідача) під час виконання ним трудових обов`язків, а також врахувавши, що позивач в порядку статті 1172 ЦК України відшкодував шкоду, завдану його працівником власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, позивач вважає, що спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах частини першої статті 1191 ЦК України. Сума стягнення заявлена позивачем у порядку регресу, у межах суми сплаченої власнику пошкодженого транспортного засобу на підставі додаткової угоди від 08.04.2023р. до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021р. Також позивач вважає що строки позовної давності ним не пропущені, оскільки право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк пред`явлення регресного позову. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Позивач ФОП\~ [PERSON] ,яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, у призначене на 29.08.2024 судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] ,який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у призначене на 29.08.2024 судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні 29 серпня 2024 року представник позивача адвокат Литвиненко Я.А. позов підтримав на підставах, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Зарудній І.В. в судовому засіданні 29.08.2024 проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Також зазначив, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав того, що шкода була завдана третій особі, а не позивачу. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.02.2021 о 16 годині 20 хвилин на автошляху Запоріжжя-Донецьк, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем MERSEDES, д/н [NUMBER] , не розрахував безпечну швидкість в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем МАЗ, д/н [NUMBER] , (причеп д/н [NUMBER] ), який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали технічних ушкоджень з матеріальними збитками. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року (справа ЄУН 314/949/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Постанова Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 березня 2021 року не оскаржувалася в апеляційному порядку та набрала законної сили 06 квітня 2021 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наказом ФОП [PERSON] за №15-К/ТР\~від 20.05.2020\~ [PERSON] прийнято на роботу до ФОП [PERSON] з 21.05.2020 року на посаду водія автотранспортного засобу із тривалістю робочого дня (тижня) 8 (40). Наказом ФОП [PERSON] за №13-К/ТР\~від 17.05.2021\~ [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортного засобу за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Отже, дорожньо-транспортна пригода відбулася під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . В результаті ДТП, що мало місце 24.02.2021, відповідач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з приводу яких проходив лікування, що підтверджується наданими відповідачем випискою із медичної карти хворого №1627 від 22.03.21 та виписним епікризом до історії хвороби № 288/190 від 25.02.2021. Вказані обставини визнаються і не оспорюються сторонами. Також сторони визнають, що відповідач під час ДТП 24 лютого 2021 року виконував свої трудові обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Судом встановлено, що згідно з договором оренди № 01/2021 від 02 січня 2021 року, укладеним між ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» та ФОП [PERSON] та актом приймання-передачі майна від 02.01.2021, товариство передало останній в оренду вантажний автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , строком до 31 грудня 2023 року включно. Відповідно до специфікації №1 майна, яке передається в оренду до договору оренди № 01/2021 від 02 січня 2021 року, вартість автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] становить 310000,00 грн. 29.07.2020 року між АТ «СК «АРХ» (AT «СК «АРКС») та ТОВ «СЕВІ- ЛОГІСТІК» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №97913Га/05АВ, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб MERCEDES-BENZ Sprinter 313, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Відповідно до розрахунку страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №97913Га/05АВ від 29.07.2020 страхової компанії AT «СК «АРКС», вартість автомобіля складає 310000,00 грн., вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] , у зв`язку із страховим випадком, що мав місце 24.02.2021, складає 883171,85 грн, безумовна франшиза складає 6200,00 грн, сума що належить до відшкодуванню власнику (ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК») складає 213065,75 грн, сума знецінення складає 25734,25 грн, ринкова вартість ТЗ після ДТП складає 65000,00 грн. Відповідно до страхового акту № ARX2747992 від 30.03.2021, власником транспортного засобу ТОВ «СЕВІ\~-\~ЛОГІСТІК» за договором добровільного страхування наземного транспорту №97913Га/05АВ від 29.07.2020 визначено суму страхового відшкодування у розмірі 213065,75 грн. Згідно з\~розрахунком та\~виплатами страхової\~компанії AT\~«СК «ARX»(AT\~«СК «АРКС») ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК», як власнику автомобіля виплачено відшкодування у розмірі 213065,75 грн, що підтверджується випискою по рахунку від 31.03.2021. Отже, розмір страхового відшкодування не покриває розмір спричиненої ТОВ «СЕВІ\~-\~ЛОГІСТІК» матеріальної шкоди. Як вбачається з договору купівлі - продажу №6/04 від 06 квітня 2021 року, ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК» (власник автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] ) продав вищезазначений пошкоджений автомобіль, без ремонту, [PERSON] за 65000,00 гривень, що також підтверджується специфікацією на товар, актом технічного стану та прийому-передачі транспортного засобу за №5 від 09.04.2021, та реєстром документів по кредиту за №700710020 від 07.04.2021 на суму 65000,00 гривень. Відповідно до додаткової угоди від 08 квітня 2023 року до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021, укладеної між ТОВ «СЕВІ - ЛОГІСТІК» та ФОП [PERSON] , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 24.02.2021, автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] , який був у користуванні у орендаря за цим договором, отримав значні пошкодження, які не дають можливості використовувати автомобіль у подальшому за його призначенням. У зв`язку з пошкодженням автомобіля автомобіль MERCEDES-BENZ Sprinter державний номер [NUMBER] орендодавець поніс збитки в розмірі 31934,25 грн. У зв`язку з пошкодженням автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який був у користуванні у Орендаря за цим договором оренди, Орендодавець поніс збитки у сумі, яка складається з не отриманих орендних платежів, які Орендодавець міг би отримати при працездатному стані автомобіля. За угодою сторін, Орендар частково компенсує Орендодавцеві збитки у сумі , яка дорівнює орендній платі за три місяці, а саме 9750,00 грн., з ПДВ. За угодою Сторін цього договору Орендар сплачує Орендодавцю суму збитків до 31.12.2023 року, а взагалі 41684,25 грн. 05.04.2023 ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» на адресу ФОП [PERSON] була направлена претензія за №3/2023 від 05.04.2023 року з вимогою сплатити суму збитків 31934,25 грн, який складається з суми знецінення автомобіля внаслідок нормального зносу та суми безумовної франшизи, які не були відшкодовані страховою компанією (310000,00 - 213065,75 - 65000,00 = 31934,25 грн), а також недоотриманого прибутку від оренди, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, а саме 71500,00 грн (22 місяця оренди * на 3250 грн. орендної плати). Відповідно до квитанції до платіжної інструкції від 22.02.2024, ФОП [PERSON] на рахунок ТОВ «СЕВІ-ЛОГІСТІК» відповідно до додаткової угоди від 08.04.2024 до договору оренди № 01/2021 від 02.01.2021, було перераховано 41684,25 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16. Строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 200/13392/13-ц. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Разом з тим, частиною 3 ст. 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. При цьому, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди становить 1 рік з дня її виявлення. Враховуючи те, що позивачем сплачено суму страхового відшкодування 22 лютого 2024 року, то саме з наступного дня, тобто з 23 лютого 2024, почався перебіг строку позовної давності на пред`явлення позову за регресною вимогою. Оскільки ФОП [PERSON] звернулася до суду з даним позовом 27 лютого 2024 року, тобто в межах строку позовної давності, посилання сторони відповідача на пропуск строку позовної давності позивачем є безпідставними. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Згідно зі статтею 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з відповідачем не укладалися. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази на підтвердження обставин, передбачених в п.1-п.9 ч.1 ст.134 КЗпП України. Ці обставини свідчать про те, що підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності відсутні, згідно з ч.1 ст.132 КЗпП України він повинен нести матеріальну відповідальність виключно в межах середнього місячного заробітку. Тому суд вважає, що з огляду на положення ст.134 КЗпП України, будь-які підстави для повної матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем відсутні. Згідно з ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Сторони перебували під час скоєння ДТП у трудових стосунках, а тому відшкодування шкоди працівником роботодавцю регулюється Кодексом законів про працю України. При цьому норми ЦК України (як загальні норми) застосуванню не підлягають. Згідно з абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року № 100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348», а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). З долученої до матеріалів справи довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 21.05.2924, виданої ФРП [PERSON] , вбачається, що середній заробіток за останні два повні місяці роботи відповідача становить 5130,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав,що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави,на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт1статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10лютого 2010 року). На час вирішення спору судом майнова шкода відповідачем в досудовому порядку не відшкодована. Вище встановлене судом відповідачем не спростовано. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та про наявність підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 5130,00 грн за шкоду, заподіяну ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає розміру прямої дійсної шкоди та не перевищує розмір його середнього місячного заробітку. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 5130,00 грн, що становить 81,8% від заявлених позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 149,06 гривень (5130*1211,20/41684,25=149,06).

Outcome: partial