Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 15.11.2003 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди сторін на сімейне життя, між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, сімейні стосунки сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть. Позивач зазначив, що шлюб носить лише формальний характер, а тому збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам, щодо примирення позивач категорично заперечує. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 15.11.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що складений актовий запис № 2049. 02.04.2024 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 29.04.2024 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 01.05.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 28.05.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 28.05.2024 судове засідання відкладене на 25.06.2024 у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. 25.06.2024 судове засідання відкладене на 15.08.2024 у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. У судове засідання 15.08.2024 позивач [PERSON] та його представник адвокат Колодовський О.В., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, не з`явилися. Представник позивача подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував щодо заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. У судове засідання 15.08.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, не з`явилася без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 15.11.2003 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України складений актовий запис № 2049. Після одруження дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 11). У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 15, 16). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач послалася на те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя, між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, сімейні стосунки сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть. Шлюб між сторонами носить лише формальний характер. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надала. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої неповнолітньої дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, враховуючи наявність клопотання позивача про залишення судових витрат за ним, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому суд роз`яснює, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Outcome: approved