Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

10 червня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 11 червня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 863, 80 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що між ОСББ «Лесі Українки 7-Б» та ТОВ «Рада 6» укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідач не виконує покладений на нього обов`язок сплати за надані послуги утримання будинку і прибудинкової території, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість за період з 01 січня 2023 рок по 31 березня 2024 року. 17 червня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 58/. 18 червня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у судове засідання /а. с. 59-60/. 03 липня 2024 року представник відповідача подав за допомогою Електронного суду відзив на позов, у якому позов не визнав, просив відмовити у позовних вимогах, вказав, що ТОВ «Рада 6» наводить неправомірні розрахунки щодо заборгованості за експлуатаційні витрати, вказуючи суму заборгованості у розмірі 14 399, 62 грн, однак сума заборгованості [PERSON] становить 3 603, 30 грн за послуги експлуатаційних витрат, з розрахунку 1, 79 грн / м кв. ТОВ «Рада 6» не доведено наявність заборгованості за ТПВ, оскільки суду надано лише суму без жодних підтверджуючих на те доказів. У договорі, укладеному сторонами про управління будинком, надання послуг з отримання будинку, споруд та прибудинкової території від 01 жовтня 2008 року, не вказано про зобов`язання [PERSON] сплачувати на рахунок позивача внески на утримання консьєржа. 23 липня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якому представник позивача зазначив, що між ОСББ «Лесі Українки 7-Б» та позивачем укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 05 квітня 2021 року, пунктом 10 якого встановлено тариф на послугу з обслуговування у розмірі 7, 15 грн / м кв. Рішення про встановлення щомісячного внеску на дану послугу у розмірі 544, 60 грн прийнято Загальними зборами власників житлових та нежитлових приміщень, які є вищим органом управління об`єднання, 22 вересня 2021 року. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи доводи відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Управителем, який обслуговує будинок, є ТОВ «Рада 6», що підтверджується договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між позивачем та ОСББ «Лесі Українки 7-Б» 05 квітня 2021 року, а також Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 20 вересня 2004 року. 29 травня 2006 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 134, 20 кв м, житловою 74, 30 кв м, у [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 29 травня 2006 року, посвідченим і зареєстрованим за № 364 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О. К. /а. с. 15-16, 17/. 01 жовтня 2008 року ТОВ «Рада 6» та [PERSON] уклали договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення підприємством надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів тощо) за адресою: [ADDRESS] , а споживачем - своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором /а. с. 6-12/. У додатку № 1 до Договору від 01 жовтня 2008 року, який є невід`ємною частиною договору, наведено розрахунок щомісячної плати за утримання житла (квартирна плата) та надані послуги (станом на день укладення договору) /а. с. 13/. Відповідно до Протоколу № 1 Загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень секції «Д» будинку за адресою: [ADDRESS] , від 22 вересня 2021 року, тариф за послугу організації цілодобової служби консьєржів було встановлено на рівні 544, 60 грн / місяць. Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. За положеннями частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є управителем, який обслуговує будинок [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом - з 01 січня 2023 року по 31 березня 2024 року, та був виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, зокрема відповідачу, проте за які оплату ним не було внесено. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача становить 22 863, 80 грн за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2024 року /а. с. 5/. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 3 028, 00 грн, у відшкодування витрат з оплати судового збору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Наведені доводи сторони відповідача не спростовують обставин, на які посилається представник позивача як на підставу позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved