Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у липні 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла рідна тітка позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем другої черги за правом представлення, після смерті батька - рідного брата спадкодавиці. 26.12.2023 Дванадцятою КДНК позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 квартири [ADDRESS] , однак щодо 1/3 частини квартири позивач отримав відмову у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю оригіналу правоустанолюючого документу на 1/3 квартири. У [PERSON] відсутній оригінал Свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 25.08.1998. З метою отримання дублікату даного правоустановлюючого документу, позивач, за запитом нотаріальної контори, звертався до Святошинської державної адміністрації сектору з приватизації житлового фонду, проте, 31.01.2022 отримав відповідь про неможливість видачі дублікату даного документу. 02.09.2024 від представника відповідача на електронну пошту суду надійшов відзив, в якому просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства за наявними доказами у справі (а.с.34-37). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 23-24). Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08.08.2024 відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 26-28). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 29). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 02.09.2024 представник позивача надіслав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, проти заочного ухвалення рішення не заперечує (а.с. 32). Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, 02.09.2024 надіслав до суду відзив, в якому просив слухати справу за його відсутності (а.с. 34-37). Представник відповідача Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що згідно висновку про вартість майна від 12.12.2023 за адресою: [ADDRESS] , має величну вартість, отриману в результаті оцінки у розмірі 1562808 грн 00 коп. (а.с. 7-12). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.08.1998 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - 1/3 частина та його сім`ї [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] -1/3 частина (а.с. 20). Як вбчачається з витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №75276725 від 26.12.2023 спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] є рідний племінник (5- інші родичі: до шостого ступеня споріднення) [PERSON] , [INFO] , спадкове майно: 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 18,20). 26.12.2023 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В., та зареєстрованого в реєстрі за №3-1115, після смерті [PERSON] , що складається з 2/3 часток квартири під номером [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі: Свідоцтва про право на спадшишу за законом, виданого Дванадцятою КДНК 12.11.2002 за реєстровим №2y-3791, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 24.01.2003, записаного в рестрову книгу за №2546, дублікат якого, видано Київським державним нотаріальним архівом 05.12.2021 за ресстровим №1-515; Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою КДНК 07.06.2010 за реєстровим №6-1464, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інситаризації та ресстрації право власності на об?єкти нерухомого майна 21.06.2010, записаного в реєстрову книгу за №2546, дублікат якого, видано Дванадцятою КДНК 26.12.2023 року за ресстровим № [NUMBER] (а.с. 18). Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. від 26.12.2023 відмовлено [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала рідній тітці [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності на 1/3 частку квартири (а.с.17). 28.12.2021 Святошинською РДА у місті Києві надано відповідь №32/123 про відмову у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , оскільки він не є співвласником квартири (а.с. 17). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Так, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 1.2. Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 №282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку). При цьому, згідно п. 4.16 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , у тому числі на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м, проте отримати дублікат правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності на 1/3 частку квартири позивач позбавлений можливості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його прав є визнання за ним у судовому порядку права власності в порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved