Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Уманської міської ради, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору та про скасування державної реєстрації з припиненням речового права безстрокового права користування земельною ділянкою (сервітуту), в обґрунтування зазначивши наступне. За даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. 16.03.2017 зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,07 га кадастровим номером 7110800000:02:005:0967, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1197494171108. Підставою для державної реєстрації вказаного речового права зазначено архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 10.08.2000 № 368 (далі за текстом - рішення № 368). Невдовзі [PERSON] відповідно до схеми розподілу зазначеної земельної ділянки, та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, здійснено поділ земельної ділянки площею 0,07 га з кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 на три земельні ділянки: кадастровим номером 7110800000:02:005:0982 площею 0,0301 га;\~кадастровим номером 7110800000:02:005:0981 площею 0,0176 га;\~кадастровим номером 7110800000:02:005:0980 площею 0,0223 га.\~ У зв`язку з розподілом вказаним земельним ділянкам присвоєно адреси, відповідно: [ADDRESS] , [ADDRESS] , про що свідчить довідка відділу архітектури, містобудування та кадастру Уманської міської ради від 13.05.2017 № 449. Державним реєстратором виконавчого комітету Уманської міської ради Ковбасюк А.П. 22.05.2017 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0223 га кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно додаткових відомостей зазначених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка утворена в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 площею 0,0700 га. Земельній ділянці площею 0,0223 га з кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, як об`єкту нерухомого майна, присвоєно реєстраційний номер 1257781371108. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 19.06.2017 б/н [PERSON] подарував указану земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано того ж дня в реєстрі за № 612. Водночас встановлено, що рішення № 368 у частині надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,07 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] є підробним, з огляду на наступне. Черкаською обласною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що вперше державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 площею 0,07 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснено на підставі архівного витягу підробленого рішення № 368. За даними досудового розслідування [PERSON] земельна ділянка у власність у передбаченому законом порядку не передавалась, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення не приймалось, а право власності на неї зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного, рішення № 368, що підтверджується висновком судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та іншими доказами. Так, згідно з висновком судової технічної експертизи документів від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23 встановлено, що текст рішення № 368, у частині надання [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки, є надрукованим з іншого друкуючого пристрою з електрофотографічним способом друку, решта ж тексту надруковано з використанням друкуючого пристрою з струменевим способом друку. Також згідно з листом начальника відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради Лапіної Т.В. від 02.12.2019 [PERSON] до міської ради із заявою на отримання земельної ділянки не звертався. Крім цього, у провадженні Уманського міськрайонного суду перебуває справа № 705/4041/17, у ході розгляду якої Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області листом від 06.04.2018 № 144/37-227/18/64 надано копію рішення № 368, в якому [PERSON] , як фізична особа, якій надано у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,07 га, - не зазначено. Відповідно до розпорядження міського голови м. Умані від 19.02.2016 № 16-р «Про перейменування вулиць та провулків [ADDRESS] . Отже, досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що [PERSON] земельна ділянка у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у встановленому законом порядком Уманською міською радою, як власником, не передавалась. Разом з цим, відповідно до відомостей, розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 7110800000:02:005:0980 площею 0,0223 га, що виділена із земельної ділянки кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 площею 0,07 га, зареєстровано за [PERSON] , до якого воно перейшло на підставі договору дарування земельної ділянки від 19.06.2017 б/н. Таким чином, з наведених обставин, підтверджених доказами, встановлено факт незаконності вибуття спірної земельної ділянки із володіння власника територіальної громади м. Умань поза її волею, відновлення якого можливо лише шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Оскільки у ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що уповноваженим державою органом рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,07 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] не приймалось, вищевказаний установлений законом порядок набуття права власності на земельну ділянку не дотримано. У відповідності до вимог чинного законодавства, для відновлення порушеного права комунальної власності на землю необхідно витребувати земельну ділянку з незаконного володіння. Вважає, що у даному випадку вірним способом захисту порушеного права є заявлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України право власності на земельну ділянку, яку було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника у такому випадку презумується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст. 330 ЦК України, [PERSON] не набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, тому вказана земельна ділянка повинна бути витребувана у нього на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Оскільки держава Україна в особі уповноваженого нею органу Уманської міської ради, не висловила своєї волі, не була учасником правовідносин з надання земельної ділянки за кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 у приватну власність [PERSON] , її відчуження у послідуючому [PERSON] , підстав визнавати недійсними рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 10.08.2000 № 368, договір дарування від 19.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] , - немає. Натомість земельна ділянка може бути витребувана у [PERSON] , як така, що вибула з володіння належного власника поза його волею. Однією з істотних підстав для задоволення віндикаційного позову є підтвердження права власності позивача на предмет спору. У даному випадку це право підтверджується ст. ст. 13, 14 Конституції України. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Спірна земельна ділянка до її незаконного набуття [PERSON] (первинним набувачем) перебувала у комунальній власності Уманської міської ради. Уманська міська рада визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених Земельним кодексом України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто є уповноваженим на захист інтересів держави органом у спірних правовідносинах. Згідно положень ст.ст. 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. За приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Таким чином, представництво прокурором інтересів держави в особі Уманської міської ради у цій справі є обґрунтованим. Необхідність реагування органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Уманської міської ради в частині повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, поза її волею. Таким чином, звернення прокурора до суду з цим позовом спрямовано на захист конкретного державного, майнового інтересу у сфері охорони від незаконного вибуття та використання землі, як національного багатства. Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом, згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Виконуючи покладені на органи прокуратури функції та завдання, реалізуючи надані чинним законодавством України повноваження, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звертається до суду з цією позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Уманської міської ради, якою, за фактом отримання відповідачем земельної ділянки шляхом вчинення кримінально-караного діяння, не вжито заходів, в тому числі в судовому порядку, щодо витребування земельної ділянки з незаконного володіння. Необхідність реагування органів прокуратури з метою забезпечення інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Уманської міської ради, оскільки будь-яких заходів, у тому числі цивільно-правового характеру щодо захисту законних інтересів держави в частині повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, позивачем не вживалося, досудове врегулювання спору не здійснювалося. Уманською міською радою не надано доказів на підтвердження вжиття нею заходів з контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів у спірних правовідносинах, що свідчить про нездійснення уповноваженим органом місцевого самоврядування покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів. З метою з`ясування питання, чи вживались, чи будуть вживатись Уманською міською радою заходи цивільно-правового характеру щодо повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність на її адресу 20.08.2021 № 05/1-949 вих.21 обласною прокуратурою направлено відповідний лист. Уманська міська рада листом від 27.08.2021 № 01/01-21/9252/01/01-20/8035 повідомила, що заходи представницького характеру щодо витребування на її користь спірної земельної ділянки не вживались. Ураховуючи, що на цей час Уманською міською радою до [PERSON] самостійно позов не пред`явлено, це є підставою вважати її бездіяльність, як уповноваженого органу очевидною, а наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури належно обґрунтованими. Оскільки Уманською міською радою, як органом якому законом надано контрольні функції, а також право на розпорядження спірною земельною ділянкою, заходів на захист інтересів держави у спірних правовідносинах не вжито, органи прокуратури відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зобов`язані звернутися до суду в інтересах держави в особі Уманської міської ради про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Сам факт незвернення до суду Уманської міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав би змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Внаслідок незаконного набуття у приватну власність земельної ділянки відбулось порушення інтересів держави, права власності Українського народу на землю, закріпленого у ст. ст. 13, 14 Конституції України. Правовідносини, пов`язані з протиправним вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Просить суд витребувати від [PERSON] на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,0233 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати по справі просить стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури. В ході розгляду справи, позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, посилаючись на наступне. Предметом спору у справі є витребування у [PERSON] \~на користь Уманської міської ради земельної ділянки площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги прокурора обґрунтовані обставинами незаконного вибуття вказаної спірної земельної ділянки із комунальної власності поза волею уповноваженого органу - Уманської міської ради, та спрямовані на повернення її у володіння територіальної громади м. Умань. Задоволення позову прокурора має призвести до скасування державної реєстрації та припинення права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] та державну реєстрацію права комунальної власності на неї за Уманською міською радою. Разом з тим, за обставинами справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на спірну земельну ділянку 31.07.2018 також зареєстроване інше речове право безстрокове право користування (сервітут), право проходу та проїзду на велосипеді. Відповідно до договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 правокористувачами спірної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що у вказаному випадку, з метою повноти та ефективності відновлення права комунальної власності на земельну ділянку кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, вбачається необхідність у припиненні та скасуванні державної реєстрації речового права безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді правокористувачами [PERSON] та [PERSON] , що виникло на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 102 ЗК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадку, зокрема, рішення суду про скасування земельного сервітуту, а згідно з ч. 2 цієї статті на вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку, зокрема, у випадку припинення підстав його встановлення (остання норма кореспондує п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України). Підставою виникнення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, припинення та скасування державної реєстрації речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді правокористувачами [PERSON] та [PERSON] , є можливим шляхом припинення підстави його встановлення визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018. У вказаному випадку, навіть при задоволенні позову про витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] та виконання відповідного судового рішення, наявність чинного договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018, порушує права Уманської міської ради, оскільки за ч. 1 ст. 101 ЗК України, ч. 6 ст. 403 ЦК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 є підставою для державної реєстрації 31.07.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді по спірній земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] . Запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді [PERSON] та [PERSON] по земельній ділянці площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , може бути перешкодою у реалізації речових прав на вказану земельну ділянку територіальною громадою м. Умань в особі Уманської міської ради. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), оскільки державна реєстрація речового права (земельного сервітуту) на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснена на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018, то відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV, судове рішення про визнання недійсним вказаного договору - буде підставою скасування державної реєстрації відповідного речового права. При цьому, як вище зазначалось, ухвалення судом рішення, зокрема, про визнання недійсними чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації речового права, допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права територіальної громади м. Умані в особі Уманської міської ради буде також позовна вимога про скасування державної реєстрації від 31.07.2018, запис номер 27367007 з припиненням речового права [PERSON] та [PERSON] - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді на земельній ділянці площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи, що на цей час Уманською міською радою самостійно не вжито заходів, спрямованих на припинення вищезазначеного речового права [PERSON] та [PERSON] , це є підставою вважати її бездіяльність, як уповноваженого органу очевидною, а наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури - належно обґрунтованими. Органи прокуратури відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зобов`язані звернутися до суду із цією заявою про зміну предмету позову. Позовні вимоги просить доповнити наступним. Визнати недійсним договір від 08.06.2018 про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Скасувати державну реєстрацію від 31.07.2018, запис номер 27367007 з припиненням речового права [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді на земельній ділянці площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] ). Судові витрати по справі стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911119, р/р UA138201720343160001000003751 в Державній казначейській службі України в м. Київ). Представник позивача, прокурор Уманської окружної прокуратури Бурлака В.П. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги та факти, викладені в позові та у заяві про зміну предмету позову підтримала та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляли. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представників позивача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.3 ч. 1, ч.2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до абзацу 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2)вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження (ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Таким чином, наведена вище норма закону передбачає різні форми представництва прокуратурою в суді, серед яких є, зокрема, така форма представництва як звернення до суду з позовом. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99. Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України). У позовній заяві прокурор обґрунтовує наявність підстав для подання позову в інтересах держави в особі Уманської міської ради порушенням інтересів держави, яке полягає в незаконному вибутті земельної ділянки з державної власності. Статтями 13, 14 Конституції України, ст. 1-3 ЗК України, ст. 324 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, зокрема, землі лісогосподарського призначення можуть використовуватися лише спеціалізованими лісогосподарськими підприємствами, для лісогосподарських потреб, які зобов`язані здійснювати комплект заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» прокурор набуває право на представництво інтересів держави в суді, зокрема, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно, що виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень (він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається). З наведених положень процесуального законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в пункті 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 910/3486/18. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (п.6.43) зазначає, що сам факт незвернення відповідного державного органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції»). Водночас, є категорія справ, де Європейський суд з прав людини відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). У зв`язку із зазначеним, суд прийшов до висновку, що звертаючись до суду з позовом, прокурор відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визнав у чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся з цим позовом в інтересах держави в особі Уманської міської ради. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 10.08.2000 № 368 [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 700 кв.м, розташовану за адресою:\~ [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 16.03.2017 за № 82598378 приватним нотаріусом Марченко Н.М. Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, на підставі архівного витягу рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів № 368 виданого 10.08.2000, за [PERSON] , зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,07 га з кадастровим номером 7110800000:02:005:0967, розташовану за адресою:\~ [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1197494171108. Відповідно до схеми розподілу зазначеної земельної ділянки, та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, здійснено поділ земельної ділянки площею 0,07 га кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 на три земельні ділянки: кадастровим номером 7110800000:02:005:0982 площею 0,0301 га;\~кадастровим номером 7110800000:02:005:0981 площею 0,0176 га; кадастровим номером 7110800000:02:005:0980 площею 0,0223 га.\~ За таким розподілом земельним ділянкам присвоєно адреси, відповідно: [ADDRESS] , [ADDRESS] , про що свідчить довідка відділу архітектури, містобудування та кадастру Уманської міської ради від 13.05.2017 № 449. Державним реєстратором виконавчого комітету Уманської міської ради Ковбасюк А.П. 22.05.2017 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0223 га кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, розташовану за адресою:\~ [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру пррав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованим 27.08.2021 за № 272209313. Згідно додаткових відомостей зазначених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка утворена в результаті поділу земельної ділянки кадастровим номером 7110800000:02:005:0967, площею 0,0700 га. Земельній ділянці площею 0,0223 га кадастровим номером 7110800000:02:005:0980, як об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1257781371108. Згідно з договором дарування земельної ділянки від 19.06.2017 б/н [PERSON] подарував указану земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано того ж дня в реєстрі за № 612. Крім того, згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018, укладеного між власником земельної ділянки [PERSON] та землекористувачами [PERSON] та [PERSON] , встановлено земельний сервітут на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно якого землекористувачі мають право проїзду і проходу цілодобово без обмежень. Відповідно до відомостей, розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну земельну ділянку кадастровим номером 7110800000:02:005:0980 площею 0,0223 га, що виділена із земельної ділянки з кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 площею 0,07 га, зареєстровано за [PERSON] , до якого воно перейшло на підставі договору дарування земельної ділянки від 19.06.2017 б/н. Разом з тим, встановлено, що згідно витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до вказаного реєстру внесено ряд повідомлень про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 364 КК України, які в подальшому об`єднані в одне провадження, і при здійсненні Черкаською обласною прокуратурою процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено, що вперше державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7110800000:02:005:0967 площею 0,07 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійснено на підставі архівного витягу підробленого рішення № 368. За даними досудового розслідування [PERSON] земельна ділянка у власність у передбаченому законом порядку не передавалась, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення не приймалось, а право власності на неї зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного, рішення № 368, що підтверджується висновком судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та іншими доказами. Згідно з висновком судової технічної експертизи документів від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23 встановлено, що текст рішення № 368, у частині надання [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки, є надрукованим з іншого друкуючого пристрою з електрофотографічним способом друку, решта ж тексту надруковано з використанням друкуючого пристрою з струменевим способом друку. У відповідності до листа ГУНП в Черкаській області від 26.10.2019 № 10576/24/68 на адресу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, останнім запропоновано надати відомості з приводу безоплатного надання земельних ділянок на території м. Умань та України, в тому числі [PERSON] , у зв`язку з тим, що СУ ГУНП в Черкаській області проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017251100000026 від 21.06.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, по факту незаконного виведення нерухомого майна (земельних ділянок) із комунальної власності Уманської міської ради на користь третіх осіб. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 19.11.2019 за № 10-23-0.23-8205/2-19 на вищевказаний запит, за інформацією міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відомості стосовно безоплатного надання земельних ділянок, в тому числі [PERSON] , відсутні. Також згідно з листом начальника відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Уманської міської ради Лапіної Т.В. від 02.12.2019 [PERSON] до міської ради із заявою на отримання земельної ділянки не звертався. Згідно матеріалів справи, що перебували у провадженні Уманського міськрайонного суду судова справа № 705/4041/17, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області листом від 06.04.2018 № 144/37-227/18/64 надано копію рішення № 368, в якому [PERSON] , як фізична особа, якій надано у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,07 га не зазначено. У межах однієї із об`єднаних кримінальних справ, щодо незаконного набуття права власності громадянами із комунальної власності Уманської міської громади, 20.02.2023 був допитаний в якості свідка [PERSON] , який до 1996 року працював на посаді начальника Управління земельних ресурсів Уманського міськвиконкому, згідно протоколу допиту якого, свідком роз`яснено порядок оформлення переданих громадянам земельних ділянок у порядку безоплатної приватизації та підтверджено, що копія рішення, яка була отримана органом досудового розслідування в ході проведення досудового розслідування, не відповідає дійсному рішенню виконавчого комітету Уманської міської ради № 368 від 10.08.2000. Попередньо, 05.07.2021 заявою ФОП [PERSON] органу досудового розслідування було передано копії рішень виконавчого комітету Уманської міської ради № 368 від 10.08.2000 та № 452 від 28.09.2000. У постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника. Таким чином, оскільки рішення про передачу у власність земельної ділянки співвідповідачу [PERSON] місцевим органом виконавчої влади фактично не приймалося, а було підроблено, тому є достатні підстави вважати, що зазначена спірна земельна ділянка вибула з володіння власника, яким є Уманська міська рада, поза його волею та вказана особа, відповідно до ст. 387 ЦК України, є незаконним володільцем спірної земельної ділянки і, як наслідок, не мала права розпоряджатися цією земельною ділянкою. З урахуванням зазначеного, відповідач [PERSON] також безпідставно набув право власності на вищевказану земельну ділянку і також є її незаконним володільцем. Відповідно до пункту 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245, який набув чинності з 01.01.2013, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу (пункт 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 5245). Відповідно до положень п. б ст. 80 ЗК України суб`єктом права власності на землю є\~територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Відповідно до п. в ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Спірна земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] в, перебувала у комунальній власності та належала до земель Уманської міської ради. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та захист прав і свобод людини і громадянина судом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Разом з тим, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором, та є ефективним. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам і така позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник із дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 372/770/19. Відповідно до ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Отже, заявлені вимоги про витребування спірної земельної ділянки є ефективним способом захисту у цій справі. Разом з тим, як було встановлено в ході розгляду справи та підтверджено наявними у справі доказами, між відповідачами було укладено договір про встановлення земельного сервітуту, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на спірну земельну ділянку 31.07.2018, згідно якої наявне зареєстроване інше речове право безстрокове право користування (сервітут), право проходу та проїзду на велосипеді. Відповідно до договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 правокористувачами спірної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] . Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права та інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідкам. Під способом захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав і вплив на правопорушника. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Відтак, з метою повноти та ефективності відновлення права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110800000:02:005:0980 вбачається необхідність у припиненні та скасуванні державної реєстрації речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді правокористувачами [PERSON] та [PERSON] , що виникло на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018. Так, відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно з ч. 2 ст. 401 ЦК України сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). За ч. 2 ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи (ч. 1 ст. 101 ЗК України,\~ч. 6 ст. 403 ЦК України). Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 102 ЗК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадку, зокрема, рішення суду про скасування земельного сервітуту, а згідно з ч. 2 цієї статті на вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку, зокрема, у випадку припинення підстав його встановлення (остання норма кореспондує п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України). Підставою виникнення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0223 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0980, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, припинення та скасування державної реєстрації речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді правокористувачами [PERSON] та [PERSON] , є можливим шляхом припинення підстави його встановлення - визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 (провадження\~№ 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з\~ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України вказує на належність права власникові володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Норма ч. 1 ст. 321 ЦК України проголошує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні За вказаних обставин, у зв`язку з відсутністю волі належного власника на відчуження спірної земельної ділянки, право комунальної власності на неї не припинилось, продовжує належати Уманській міській раді, оскільки право власності є непорушним, діє встановлений законом імунітет належного власника від протиправного позбавлення права власності (ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 суперечить \~ч. 2 ст. 100 ЗК України, оскільки Уманська міська рада, як належний власник спірної земельної ділянки, не приймала рішення щодо встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку, відповідного договору не укладала. Навіть при задоволенні позову про витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] та виконання відповідного судового рішення, наявність чинного договору про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018, порушує права Уманської міської ради, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Право вимагати в суді припинення дії сервітуту належить Уманській міській раді, оскільки за ч. 2 ст. 102 ЗК України, п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України такі повноваження належать належному власнику земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут. \~Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 підлягає визнанню недійсним в судовому порядку за позовом Уманської міської ради або органів та осіб, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 2 ст. 4 ЦПК України). Як зазначалось вище, договір про встановлення земельного сервітуту від 08.06.2018 є підставою для державної реєстрації 31.07.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речового права - безстрокового права користування (сервітут), права проходу та проїзду на велосипеді по спірній земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З наведених вище обставин вбачається порушення права комунальної власності на землю, відновлення якого можливо шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved