Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа: Третя Краматорська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство «Ощадбанк» про визнання права власності на домобудівлю та земельну ділянку у порядку спадкування та скасування заборони, в якому просила визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 1412945600:00:003:1786, визнати неправомірною та скасувати заборону (архівний запис) №2206200 зареєстровану 21 липня 2005 року 10:13:13 реєстратором: Третя краматорська державна нотаріальна контора, на відчуження домобудівлі [ADDRESS] . Позивач в прохальній частині позову просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач Краматорська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа: Третя Краматорська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася. Третя особа: Акціонерне товариство «Ощадбанк» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу та трекінгом поштового відправлення №0600939038962. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №986. 01 листопада 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з дерев`яної облицьованої цеглою будівлі, загальною корисною площею 37,6 кв.м. у тому числі жилою площею 25,7 кв.м. та господарчі та побутові споруди: погріб «Г», вбиральня «Д», огорожа №1-2, колодязь «К» розташованих на земельній ділянці розміром 1200 метрів. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №053373 [PERSON] на підставі рішення Біленьківської селищної РНД від 27 жовтня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на території Біленьківської селищної ради за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Довідкою №65222 від 19 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за заявою №68685040 було скасовано заповіт №50325517 складений 19 листопада 2010 року [PERSON] , [INFO] . 06 липня 2018 року [PERSON] звернулася до Першої краматорської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу №62670113 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 липня 2005 року 10:13:13 за №2206200 встановлено заборону на жилу будівлю за адресою: [ADDRESS] , власником якої вказано [PERSON] , за повідомленням від 20 лютого 1990 року відділенням №2865 Ощадбанку м. Краматорська. Листом Першої краматорської державної нотаріальної контори Донецької області від 06 грудня 2021 року №02-14 [PERSON] було повідомлено, що нотаріальна контора може за наявності заборони оформити свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані: [ADDRESS] . Також було роз`яснено, що при оформленні спадщини запис про заборону буде перенесено до спеціального розділу і буде він знаходитись там доки [PERSON] не звернеться до суду і за рішенням суду та не скасує цю заборону. У зв`язку з чим позивач і звернулася до суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування - здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Встановлено,\~що листом\~Першої краматорської\~державної нотаріальної\~контори Донецької\~області від\~06\~грудня 2021\~року №02-14\~позивачці не\~було відмовлено\~у оформленні\~спадщини та\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~законом,\~а лише\~повідомлено,\~що при оформленні спадщини запис про заборону буде перенесено до спеціального розділу і буде він знаходитись там доки позивач не звернеться до суду і за рішенням суду та не скасує цю заборону, а отже право власності позивача не оспорюється. Крім того, суд зауважує, що заборона була встановлена саме на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . При цьому на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на території Біленьківської селищної ради за адресою [ADDRESS] , з матеріалів справи заборони не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту, а тому в частині визнання права власності задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлено, що 01 листопада 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу. Пунктом 4 Договору було передбачено, що продавець, [PERSON] , свідчить, що будинок до цього часу нікому іншому не проданий, не подарований, в спорі і під забороною не перебуває. Грошові кошти за будинок [PERSON] отримав повністю до підписання Договору, про що свідчить п. 2 Договору. Таким чином, [PERSON] правомірно придбала у власність жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] і є добросовісним набувачем. Пунктом 9 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна. Стаття 74 Закону України «Про нотаріат» встановлює, що нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, зокрема, у зв`язку із рішенням суду. Згідно з п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищенаведене, суд проходить до висновку, що з моменту накладення заборони на житловий будинок минуло більше двадцяти років, а [PERSON] була належним власником будинку з 1991 року. При цьому наявна заборона на відчуження (арешт) накладена не на майно [PERSON] , яка правомірно набула право власності та користувалася придбаним майном, а на майно особи, яка більше ніж тридцяти років не мала ніякого відношення до житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих в [ADDRESS] , і до того ж помер [INFO] . Таким чином, заборона на відчуження (арешт) накладена на майно буде порушувати право позивача, як спадкоємця після смерті [PERSON] належного та добросовісного власника, оскільки це створює перешкоду їй вільно розпоряджатися майном, зокрема оформити спадщину. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача, а тому, з метою недопущення порушення прав позивача та відсутністю підстав для продовження обтяження на майно, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: partial