Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в\~якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 25 липня 2017 року у розмірі 71 653,38 гривень, яка складається з: 61 109,84 гривень заборгованості за тілом кредиту, 10 543,54 гривень заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а також суму судового збору у розмірі 2684,00 гривні. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 25 липня 2017 року підписав заяву б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 58 000,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 18 липня\~2023 року за ним утворилася\~заборгованість у розмірі 71 653,38 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 61109,84 гривень, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 10 543,54 гривень. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 03 серпня 2023 року у складі судді Кононенко Т.О. відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 15 вересня 2023 року у складі судді Кононенко Т.О. перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Розпорядженням керівника апарату Московського районного суду від 23.01.2024 №01-08/4 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №643/7321/23 (провадження 2/643/303/24). Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 справу розподілено у провадження головуючого судді\~Семенової Я.Ю. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 26 січня 2024 року прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 17 квітня 2024 року пояснення представника позивача у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернув заявнику без розгляду. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» частково, посилався, що нарахування заборгованості здійснено некоректно. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ураховуючи надходження від представника позивача клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи представника позивача, проти чого у судовому засіданні не заперечував відповідач. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 25\~липня 2017\~року [PERSON] \~звернувся до\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до змісту якої відповідач погоджується з тим, що вказана заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 11). На підставі вказаної вище заяви позивачем було видано відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, розмір якого в подальшому збільшився до 58 000,00 гривень, а в подальшому зменшився до 0,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка неодноразово перевипускалася, востаннє 20.05.2021 зі строком дії до вересня 2024 року (а.с. 9, 10). Згідно з наданим позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 18.07.2023 року становить 71 653,38 гривень, з яких 61 109,84 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 10 543,54 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-8). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України закріплено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Як це унормовано ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору. Положеннями ст. 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, як це унормовано положеннями ст. 1046 ЦК України. За правилами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, суд вважає безпідставними посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», позаяк вони не підписані відповідачем. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на положення ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.07.2017 не зазначена процентна ставка за користування наданими відповідачу коштами, строк на який вони видаються, а також інші складові кредиту. Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Водночас, суд зважає на те, що роздруківка з сайту позивача не може вважатися належним доказом, позаяк цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Крім того, позивачем до позовної заяви додано підписаний відповідачем 20 травня 2021 року Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначено різні види кредитних карт, зокрема «Універсальна» та «Універсальна Gold» з різними відсотковими ставками (а.с. 35-38). За правилами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 23 травня 2022 року, прийнятій по справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20. Наданий банком Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 04 червня 2021 року. Більш того, зі змісту розділу 7 цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Відтак, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. З огляду на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню виключно доведена останнім заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце. Як убачається з матеріалів справи та виписки, відповідач у відділенні банку отримав кредитні картки «Універсальна GOLD» №5168742204334688 від 25.07.2017, «Універсальна» №5167985510096464 від 05.04.2019, «Універсальна GOLD» №5268742240637623 від 20.05.2021, регулярно користувався ними, проводив ними розрахунки, знімав кошти та поповнював картки. Жодних заяв до Банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту ним не подавалося (а.с. 9). Між тим, беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Водночас, з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, які надані позивачем, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, а саме, списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48362,54 гривень. Однак, позивачем не надано суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. Беручи до уваги надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах з відповідачем, доводи позивача щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтується на факті укладання кредитного договору, за таких умов безпідставне. З досліджених судом розрахунків заборгованості та виписки по банківському рахунку відповідача вбачається, що на момент визначення позивачем суми боргу (18.07.2023), з відповідача були неправомірно списано відсотки на загальну суму 22 301,27 гривень, унаслідок чого збільшувалася сума заборгованості за тілом кредиту. Відтак, неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, сплачені позичальником кошти зараховувалися банком у порядку черговості, передбаченому\~ст. 534 ЦК України, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту. Проте, банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.11.2023, прийнятій у справі № 619/1384/21. Беручи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом і їх погашення відбувалося за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків у розмірі 22 301,27 гривень, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку лише заборгованості за тілом кредитом в сумі 38 808,57 гривень (61 109,84 22 301,27 = 38 808,57). Що стосується наданих відповідачем [PERSON] квитанцій, які, як на думку відповідача, підтверджують обставини сплати ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, то суд звертає увагу, що надані відповідачем квитанції підтверджують обставини того, що якісь особи вносили на рахунок [PERSON] грошові кошти з призначенням платежу «переказ власних коштів», а тому надані суду докази не містять у собі інформації щодо предмету доказування, а саме, що [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було внесено грошові кошти у певному розмірі, а відтак, такі надані відповідачем докази суд відхиляє, як неналежні. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на 54,16%, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1453,65 гривень (2684 : 100 х 54,16% = 1453,65) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial