Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 23 серпня 1996 р. між [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~був зареєстрований\~шлюб.\~ [INFO] \~у шлюбі\~народився син\~ [PERSON] .\~Рішенням Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~18.12.2009\~р.\~шлюб був\~розірваний.Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2011 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.12.2010 р. до досягнення дитиною повноліття, а саме [INFO] . Виплата аліментів припинилася через досягнення сином повноліття. [PERSON] на даний час є студентом 2 курсу денної форми навчання за контрактом на медичному факультеті №1 Одеського національного медичного університету (спеціальність «Медицина»), що підтверджують довідка № 23.00118 від 24.11.2023 р. та Договором про навчання в Одеському національному медичному університеті №411 від 10 серпня 2023 р., вартість за весь строк навчання відповідно до п. 1 розділу III договору становить 248 700 грн. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на навчання не надає. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2024 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Суворвоського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 року та закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з [PERSON] аліменти в твердій сумі в розмірі 2000 гривень та проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав частково, просив стягувати аліменти у твердій сумі в розмірі 2000 гривень, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, є частково доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено\~про те,\~що 23\~серпня 1996\~р.\~між [PERSON] \~та [PERSON] ,\~був зареєстрований\~шлюб.\~ [INFO] \~у шлюбі\~народився син\~ [PERSON] .\~Рішенням Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~18.12.2009\~р.\~шлюб був\~розірваний.Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2011 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.12.2010 р. до досягнення дитиною повноліття, а саме [INFO] . Виплата аліментів припинилася через досягнення сином повноліття. [PERSON] на даний час є студентом 2 курсу денної форми навчання за контрактом на медичному факультеті №1 Одеського національного медичного університету (спеціальність «Медицина»), що підтверджують довідка № 23.00118 від 24.11.2023 р. та Договором про навчання в Одеському національному медичному університеті №411 від 10 серпня 2023 р., вартість за весь строк навчання відповідно до п. 1 розділу III договору становить 248 700 грн. Позивач [PERSON] офіційно працевлаштована на посаді керівника гуртка в ДП «Український дитячий центр «Молода гвардія», але через агресію рф проти України Центр дітей не приймає, профільну роботу фактично припинив, у зв`язку з чим вона перебуває і відпустці за власний рахунок, заробітну плату не отримує, що підтверджується довідкою. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.199 СК України, передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивач не надав суду письмові докази (довідку про доходи) про дохід відповідача. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд, допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно дост.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 15.01.2024 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 15.01.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітнію дочку, сина, які продовжують навчання (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3)потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено про те, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги у розмірі 2000 гривень. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial