Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

представник позивача\~звернувся до\~суду з даним позовом, посилаючись на набуття права вимоги за кредитними договорами №5354226 від 22 березня 2023 року, №78497312 від 13 березня 2023 року та в зв`язку із порушенням відповідачкою договірних зобов`язань по сплаті коштів за надані кредити, просив стягнути з останньої заборгованість в розмірі 16\~214 грн. 80 коп. за договором №5354226 від 22 березня 2023 року, в розмірі 21\~618 грн. 25 коп. грн. №78497312 від 13 березня 2023 року, що в загальному розмірі становить 37\~833 грн. 05 коп., а також понесені судові витрати в розмірі 3 028 грн. Представник відповідачки подав до суду відзив, в якому зазначив, що договір факторингу № 13-12/2023 від 13 грудня 2023 року є недопустимим доказом у справі, так як наданий суду не в повному обсязі. Замість реєстру боржників позивачем долучено витяг з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, який не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «МАНІФОЮ», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того, у наданих представником позивача витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13-12/2023 від 13 грудня 2023 року та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року зазначені лише номер кредитного договору, без дати його укладення, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. У той же час, надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання відповідачкою кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що відповідачі перераховано грошові кошти на її банківський рахунок або первісними кредиторами виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб. Крім того, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також зазначив, що договір № 5354226 від 22 березня 2023 року та договір № 78497312 від 13 березня 2023 року не містять відомостей про їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю, а також просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, підписавши кредитні договори, позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. Правочин вчинено в формі, встановленій законом, який спрямовано на реальне настання правових наслідків, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Відповідно до умов кожного з вищезазначених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер мобільного телефону вказаного відповідачкою при укладанні договорів, а саме [NUMBER] . Зазначила, що інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ITC первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та позичальник, як власник особистого кабінету, в той час як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має доступу до такої інформації, адже передача даної інформація не передбачена договорами факторингу. Також доводила, що факт укладання відповідачкою договорів позики в електронній формі та їх підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором здійснено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими. У той же час, згідно до умов кожного з укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч останнім при заповненні форм заявки для реєстрації на сайті товариства, а саме [NUMBER] . Крім того, з метою надання вичерпної інформації по справі Позивач ініціював відповідний запит до ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеними договорами. ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано відповіді на запити від первісних кредиторів, в тому числі отримано додаткові докази, зокрема: лист від 28 травня 2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІЕННЯ», як доказ переказу коштів відповідачці; розрахунок заборгованості за Договором позики № 5354226 від 22 березня 2023 року від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»; лист від 12 липня 2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», як доказ переказу коштів відповідачці; розрахунок заборгованості по Договору позики №78497312 від 13 березня 2023 року, які представник відповідача просить долучити до матеріалів справи. На думку позивача, долучені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтуванням розміру заборгованості відповідачки за Договорами позики. Також зазначила, що за весь період перебування права грошової вимоги за кредитним договором у ТОВ «ФК «АПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідачки, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Всі нараховані, відсотки, пеня за порушення кредитних зобов?язань, та інші платежі нараховувались виключно первісним кредитором. Крім того, реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, в зв`язку з чим представник позивача надала виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідачки, інші відомості приховано за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. У той же час, повідомлення боржників про відступлення права вимоги здійснювалось первісними кредиторами. У законодавстві України не передбачено обов?язку правонаступника кредитора мати підтвердження направлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги. Дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Просила позовну заяву з викладених у ній підстав та відповіді на відзив задовольнити, а в стягненні з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу відмовити, оскільки справа є малозначною, а розмір витрат на правову допомогу в розмірі 5\~000 грн. завищеним. Також просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідачки подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем, становить ту суму, що зазначена у додатках до договорів факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язаннях. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості за кожним кредитним договором. Додатки до договорів факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування сплачена ним, а яка частина не сплачена. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5354226 від 22 березня 2023 року та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 78497312 від 13 березня 2023 року, в яких відсутній період, за який нараховано заборгованість, відсоткова ставка, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично отримані відповідачкою, а також інформації про внесення/невнесення відповідачкою коштів на погашення кредиту та на оплату процентів. Відомості про виконання відповідачем умов додаткових угод договорів також відсутні. Встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами неможливо. Крім того, доданий до відповіді на відзив роздрукований розрахунок заборгованості за Договором №5354226 станом на 12 грудня 2023 року та роздруківка таблиці від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 13 березня 2023 року не є належними доказами надання відповідачу кредитних коштів, оскільки надані розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. У той же час, позивачем не надало жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок відповідача. Довідка від 28 травня 2024року вих. №2782_240528140609, сформована за допомогою сервісу iPay.ua, видана ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до змісту якої зараховано 5 200 грн. на карту [NUMBER] , не може бути належним доказом отримання відповідачем від позивача грошових коштів, оскільки вона не є первинним бухгалтерським документом. Така довідка-лист не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. З аналогічних підстав та нормативного обґрунтування, представник відповідача вважає довідку від 12 липня2024 року вих. №1/07-2024-9/ТНПП, видану ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», неналежним доказом. Крім того, наданими суду доказами не підтверджено того факту, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, боржник (відповідачка) не має обов`язку сплачувати позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно Договорів факторингу грошові кошти. Крім того, позивачем надано договір факторингу, який укладено 14 червня 2021 року, тоді як кредитний договір був укладений 13 березня 2023 року, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача. Відтак, позивачем не доведено належними допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором. Також просив звернути увагу на те, що позивачем до позовної заяви додано: договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, додаткову угоду № 12 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 11 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, витяг з Реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Однак, разом з відповіддю на відзив позивач просить долучити до матеріалів справи зовсім інші докази відступлення права вимоги за кредитним договором № 78497312 від 13.03.2023 року. Таким чином, незрозумілим є те, на підставі яких саме угод до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 78497312 від 13.03.2023 року. Також зазначив, що в рамках даної справи, станом на 02.08.2024 року представником відповідача підготовлені та подані до суду наступні процесуальні документи: відзив на позовну заяву; заперечення на клопотання про витребування доказів; заперечення на відповідь на відзив; клопотання про не прийняття до розгляду доказів, не поданих представником позивача у встановлений законом строк та повернення відповіді на відзив без розгляду. Тому, вважає, що заявлений розмір правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. Просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. Представник позивача\~письмово просила про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача\~в суді\~просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 13\~березня 2023\~року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78497312, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №60MzbYkUDS. Відповідно до п.п. 1, 2.1., 2.2, 2.3, кредитного Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики 4\~800 грн. Строк позики 30 днів, момент зарахування оплати позики та процентів зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця. Процентна ставка (базова, фіксована) 2,5 %. Дата надання позики 13 березня 2023 року. Дата повернення позики 14 квітня 2023 року. Знижена процентна ставка 0,75% в день (застосовується відповідно до умов програми лояльності). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70% (не застосовується в період карантину). Пеня 2,70% в день (не застосовується в період карантину). Орієнтовна реальна річна процентна ставка 1081,2%. Орієнтовна загальна вартість позики 5\~880 грн. 24 березня 2023 року до договору позики №78497312 від 13 березня 2023 року укладено Додаткову угоду №78497312. Згідно п.п. 1 Угоди, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 4\~800 грн. на 700 грн. Таким чином, розмір наданої позики становить 5\~500 грн. До матеріалів справи долучено договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ « ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 22\~березня 2023\~року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики №5354226, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №b48114. Відповідно до п.п. 2.1, 2.3.3, 2.3.5, 2.3.6, 2.4.1, 2.4.2, 2.5 Договору, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов?язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. Сума позики становить 5 200 грн. Строк позики: загальний строк - до 10 червня 2023 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата надання позики - 22 березня 2023 року. Дата повернення позики - 10 червня 2023 року. Акційна процентна ставка, фіксована - 1.32000% на день, застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умовами дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього договору. Базова процентна ставка, фіксована - 2.20000% на день, застосовується розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього договору, з також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Зазначене також підтверджується паспортом позики, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №t94764. 20\~квітня 2023\~року до договору позики №5354226 від 22 березня 2023 року укладено Додаткову угоду №1, яку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №g86598. Згідно п.п. 2, 3 Угоди, сума позики станом на дату укладення цієї угоди становить 5\~200\~грн. Строк користування позикою за цією додатковою угодою - 09 липня 2023 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата повернення позики - 09 липня 2023 року. Базова процента ставка, фіксована - 2.20000% на день, застосовується протягом першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Основна процентна ставка, фіксована - 3.00000% на день, застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Проценти за користування позикою нараховуються згідно з розрахунком, затвердженим сторонами при укладенні цієї Додаткової угоди щодо продовження строку позики, що є невід?ємною частиною (Додаток №1). 17\~червня 2023\~року до договору позики №5354226 від 22 березня 2023 року укладено Додаткову угоду №3, яку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №g00461. Згідно п.п. 2, 3 Угоди, сума позики станом на дату укладення цієї угоди становить 5 131 грн. 20 коп. Строк користування позикою за цією додатковою угодою 05 вересня 2023 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата повернення позики - 05 вересня 2023 року. Базова процента ставка, фіксована - 2.20000% на день, застосовується протягом першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Основна процентна ставка, фіксована - 3.00000% на день, застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Проценти за користування позикою нараховуються згідно з розрахунком, затвердженим сторонами при укладенні цієї Додаткової угоди щодо продовження строку позики, що є невід?ємною частиною (Додаток №1). 13\~липня 2023\~року до договору позики №5354226 від 22 березня 2023 року укладено Додаткову угоду №3, яку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачки №t68376. Згідно п.п. 2, 3 Угоди, сума позики станом на дату укладення цієї угоди становить 5 131 грн. 20 коп. Строк користування позикою за цією додатковою угодою 01 жовтня 2023 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата повернення позики - 01 жовтня 2023 року. Базова процента ставка, фіксована - 2.20000% на день, застосовується протягом першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Основна процентна ставка, фіксована - 3.00000% на день, застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду за цією Додатковою угодою. Проценти за користування позикою нараховуються згідно з розрахунком, затвердженим сторонами при укладенні цієї Додаткової угоди щодо продовження строку позики, що є невід?ємною частиною (Додаток №1). З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_240528140609 від 28 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. 22 березня 2023 року на картку [NUMBER] через систему iPay.ua, номер транзакції 214322644, перераховано грошові кошти в розмірі 5\~200 грн. Відповідачка взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено. 13 грудня 2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №13-12/2023, відповідно до якого право вимоги за договором позики №5354226 від 22 березня 2023 року укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Передача права вимоги ТОВ «МАНІФОЮ» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №13-12/2023 від 13 грудня 2023 року та реєстром боржників від 13 грудня 2023 року до вказаного договору факторингу, які оформлені належним чином, містять всі сторінки, необхідні реквізити та підписи обох сторін. Що стосується клопотання представника відповідача про не прийняття до розгляду доказів, долучених представником позивача до відповіді на відзив, оскільки вони подані з пропущенням строку, то суд зазначає наступне. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Отже, суд звертає увагу на те, що позивач в своєму відзиві виклав всі наявні в нього заперечення на позовну заяву. В свою чергу, представник позивача подав відповідь на відзив у встановлений ухвалою суду від 20 червня 2024 року строк, в якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. До вказаної відповіді на відзив долучив відповідні докази, які отримав від первісного кредитора (ст. 517 ЦК України), що ґрунтується на вимогах ст. 179 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для відхилення вказаних доказів, коли задоволення клопотання про це буде проявом надмірного формалізму (правового пуризму), а відтак, долучені представником позивача докази до відповіді на відзив суд приймає до уваги при вирішенні справи. Так, статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 3, 28, 29, 30, 53, 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»: безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу; переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача; платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: 1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття; 2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); 3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; 6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; 7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 Закону України «Про платіжні послуги», до надавачів платіжних послуг належать: 1) банки, філії іноземних банків (далі - банки); 2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи); 3) філії іноземних платіжних установ; 4) установи електронних грошей; 5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг; 6) оператори поштового зв`язку; 7) надавачі нефінансових платіжних послуг; 8) Національний банк України; 9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування. Надавати платіжні послуги мають право лише особи, зазначені у частині першій цієї статті. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний вести облік своїх операцій та подавати до Національного банку України звітність щодо здійснення діяльності з надання платіжних послуг відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно ст. 22 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг надавати користувачам на умовах кредиту кошти для виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача, крім платіжних операцій з електронними грошима, з дотриманням таких умов: 1) платіжна установа, установа електронних грошей, оператор поштового зв`язку має право надавати платіжні послуги, передбачені пунктами 4 або 5 частини першої статті 5 цього Закону; 2) надання кредиту здійснюється виключно у зв`язку з виконанням платіжної операції; 3) кредит надається на короткий строк, що не може перевищувати 12 місяців з дати надання коштів; 4) кредит не може надаватися за рахунок коштів, отриманих від користувачів для цілей виконання платіжних операцій та/або в обмін на випущені електронні гроші; 5) розмір власного капіталу платіжної установи, установи електронних грошей, оператора поштового зв`язку відповідає вимогам, встановленим Національним банком України до надавачів платіжних послуг, які мають право надавати кредит. Забороняється надання кредиту електронними грошима. Надання кредиту споживачам здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про споживче кредитування". Статтею 23 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що надавачі платіжних послуг, визначені в пункті 9 частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Згідно ст. 27 Закону України «Про платіжні послуги», усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Під час зберігання документів, що містять банківську таємницю або іншу інформацію з обмеженим доступом, надавачі платіжних послуг та їх комерційні агенти забезпечують дотримання вимог, встановлених законодавством для зберігання відповідної інформації. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги», надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах. Договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з пунктом 3 частини першої статті 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг. У разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача платіжних послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача. Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про платіжні послуги», до платіжних інструментів належать: 1) прямий дебет; 2) кредитовий трансфер; 3) електронні платіжні засоби. Як вбачається із ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції. Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Згідно ст. 50 Закону України «Про платіжні послуги», небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку. Відповідно до п.п. 1-1, 9, 10, 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Відповідно до п.п. 1, 2, 19, 60 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1) автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; 2) багатофакторна автентифікація - автентифікація з використанням двох або більше факторів автентифікації, що належать до різних груп факторів автентифікації; 19) засіб електронної ідентифікації - матеріальний та/або нематеріальний об`єкт, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи в інформаційно-комунікаційних системах; 60) фактор автентифікації - одна з ознак на основі знання (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу) або володіння (використання матеріального предмета, яким володіє лише користувач), або притаманності (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів). Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача в частині виконання договору позики №5354226 від 22 березня 2023 року, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та умов кредитного договору, згідно яких сума заборгованості за договором позики №5354226 від 22 березня 2023 року складається з: тіла кредиту в розмірі 5\~131 грн. 20 коп. та суми заборгованості за процентами за користування позикою в розмірі 16\~134 грн. 98 коп., що в загальному розмірі становить 21\~618 грн. 25 коп. та сумнівів у суду не викликає, коли доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Відтак, судом встановлено, що відповідачкою укладено зазначений кредитний договір, на виконання якого кредитор 22 березня 2023 року здійснив перерахунок грошових коштів в розмірі 5\~200 грн. на розрахунковий рахунок позичальника [NUMBER] через систему iPay.ua, номер транзакції 214322644 (лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_240528140609 від 28 травня 2024 року). Вказані правовідносини між сторонами врегульовано зазначеними вище нормами Закону та їм відповідають. Зазначений вище документ про перерахунок коштів підтверджує перерахування кредитних коштів з використанням електронних технологій та в безготівковій формі, коли кредитор банківський рахунок позичальника не обслуговує, а надає послуги з кредитування згідно вимог Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги». За таких умов, подані позивачем докази є достатніми, належними і допустимими для встановлення грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем, яке нею порушено, кредитні кошти не повернуто, термін їх сплати пропущено. У той же час, суд звертає увагу на те, що відповідачкою до вказаного договору позики неодноразово укладено додаткові угоди, зокрема 20 квітня 2023 року, 17 червня 2023 року, 13 липня 2023 року, відповідно до яких остання тричі продовжувала строк повернення позики, а також частково сплачувала проценти за користування кредитом (в період з 20 квітня 2023 року по 13 липня 2023 року). Вказані дії зі сторони [PERSON] вказують на її обізнаність про укладання зазначеного договору позики, визнання свого боргу, коли доказів протилежного суду не надано, а тому доводи представника відповідача про інше, суд відкидає. Таким чином, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Що стосується договору позики №78497312 від 13 березня 2023 року, то підстав для стягнення заборгованості з відповідачки на користь позивача в розмірі 21\~618 грн. 25 коп., судом не встановлено, виходячи з наступного. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України,\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України,\~якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 1 ст. 517 ЦК України,\~визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні\~повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша\~статті 1077 ЦК України). Згідно доводів позовної заяви, договір позики №78497312 укладено між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] 13 березня 2023 року. В подальшому відповідно до Реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Натомість, в якості доказів позивач до позову надав лише додаткові угоди №2, №12 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, та акт прийому-передачі Реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Крім того, суд звертає увагу, що до відповіді на відзив представник позивача до вказаного договору факторингу замість перелічених вище документів долучає зовсім інші, зокрема: додаткову угоду № 20 від 27.02.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 року; Акт прийому-передачі Реєстру боржників №18 від 27.02.2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та ви Витяг з Реєстру боржників №18 від 27.02.2024 року. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що незрозумілим є те, на підставі яких саме угод до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №\~78497312 від 13.03.2023 року, є слушними, які суд бере до уваги. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом з тим, з аналізу вказаного договору факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» перейшло до нового кредитора, ще 14.06.2021 року, а сам договір позики №78497312 укладено 13.03.2023 року, тобто майже через три роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже він не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Суд вважає, що на момент укладання кредитного договору право вимоги не може вже вважаться таким, що перейшло до іншої особи. З наведеного слідує, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо [PERSON] на момент укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, в останньому не вказано. У зв`язку з наведеним, хоча\~чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених\~конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №914/868/17). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позов в цій частині є необґрунтованим, недоведеним і задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 08 липня 2024 року між відповідачкою та адвокатом Данильчуком С.Г. укладено договір про надання правничої допомоги №2024/07/08-01. Представником відповідача представлене документальне підтвердження (квитанція до прибуткового касового ордера №1007/1 від 10 липня 2021 року) понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. та додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги №2024/07/08-01 від 08 липня 2024 року, відповідно до якого за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 2, 3 Додатку №1 до Договору, клієнт сплачує суму гонорару в розмірі 5\~000 грн., у строк протягом 3-х робочих днів з дати підписання договору. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених ним дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вищевказані витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки пропорційно до розміру задоволених вимог. Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу судом не встановлено, який є співмірним із складністю справи та із виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом та обсягом наданих послуг. Так, ціна позову становить 37\~833 грн. 05 коп., який задоволено на 16 214 грн. 80 коп., тобто на 42,85% (16\~214,80*100/37 833,05). Відтак, розмір витрат на правову допомогу, понесених відповідачкою [PERSON] в цій справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складає 2\~142 грн. 50 коп. (5\~000/100*42,85). Отже, з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2\~142 грн. 50 коп. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку. На підставі викладеного та

Outcome: partial