Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Заявник звернулась до суду і просить видати обмежувальний припис [PERSON] , проживаючій по [ADDRESS] на строк шість місяців, заборонивши останній наближатись на відстань 5 метрів до її місця проживання, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на відстань ближче 10 метрів до інших місць її відвідування та переслідувати у будь який спосіб, а також вести листування, контактувати з нею особисто або через інші засоби зв`язку й третіх осіб, мотивуючи тим, що постраждала від психологічного домашнього насильства, вчиненого сусідкою [PERSON] . Заявник у судовому засідання заявлені вимоги підтримала, обґрунтовуючи свої вимоги обставинами, зазначеними у заяві. Також заявник пояснила, що у неї із заінтересованою особою склались неприязні відносини, причиною яких є порядок користування земельною ділянкою та господарськими будівлями біля житлового будинку, з приводу чого вона двічі зверталась до поліції та один раз викликала поліцію за місцем проживання. Крім того, зазначила, що заінтересована особа не є родичем чи членом її сім`ї й не притягувалась до відповідальності за вчинення щодо неї домашнього насильства. Заінтересована особа у судовому засідання щодо вимог заяви заперечувала, мотивуючи тим, що задоволення вимог заяви унеможливить її користування належним їй нерухомим майном, оскільки вони із заявником проживають у квартирах, розташованих в одному й тому самому житловому будинку. Заслухавши пояснення учасників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що заявник є власником 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМН №422912 від 22 лютого 2021 року. Заінтересована особа [PERSON] також зареєстрована за зазначеною вище адресою. Заявник неодноразово, а саме: 01 березня, 07 березня та 12 липня 2024 року, зверталась у поліцію щодо конфліктів та пошкодження її майна [PERSON] , про що свідчать копії листа Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області №2262/211/01-2024 від 12 березня 2024 року, рапорту чергового Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сторожука В.Ю. від 07 березня 2024 року. З копії листа Відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області №6965/211/01-24 від 21 липня 2024 року вбачається, що заінтересована особа 11 липня 2024 року також зверталась у поліцію щодо конфлікту з сусідами. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю заінтересованої особи, у судовому засіданні пояснила, що заявник проживає по сусідству в одному будинку по [ADDRESS] й чинить перешкоди у користуванні спільним подвір`ям. Реакцією на кожне зроблене зауваження у бік заявника стає словесний конфлікт, у ході останнього такого конфлікту заявник застосувала фізичне насильство щодо її дочки. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Законом). Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до частин 2, 3 статті 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону). Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За правилами частини 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 202/1380/20 зазначив, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №756/3859/19 обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. Однією із засад цивільного судочинства є його диспозитивність. З огляду на зазначений принцип,

Outcome: dismissed