Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у березні 2024 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 15.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~9732148, за яким останній не виконав обов`язку щодо повернення кредиту. 28.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладеного договір факторингу № 28092023, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] на суму 64855,00\~грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 46155,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700\~грн сума заборгованості за комісією. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 9732148 у розмірі 64855,00 грн. Також 13.06.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 102941069, за яким останній не виконав обов`язку щодо повернення кредиту. 27.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладеного договір факторингу № 27102023/1, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] на суму 68425,00 грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 49725,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700 грн сума заборгованості за комісією. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 102941069 у розмірі 68425,00 грн. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором від 15.06.2023 за № 9732148 у розмірі 64885,00 грн та за кредитним договором від 13.06.2023 за № 102941069 у розмірі 68425,00\~грн, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03.04.2024 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 29.04.2024 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що жодних дій на укладення договорів 13.06.2023 та 15.06.2023 він не здійснював і згоди не давав. Він був призваний на військову службу та 24.02.2023 при виконанні бойових задач отримав тяжке бойове поранення, проходив тривале лікування та реабілітацію. З 12.06.2023 по 22.06.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, тому не міг укласти кредитні договори. вважає, що позивач не довів жодними належними, допустимими і достовірними доказами, що кредитні договори укладені, що кредитні кошти були перераховані на карту, тобто що він їх отримав і внаслідок чого є підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами. Тому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. 09.05.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій окрім обставин викладених у позові, вказав, що кредитні договори були укладені в електронній формі, які відповідач підписав електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, отриманого ним на номер мобільного телефону. Інформація про проведення успішної транзакції зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку із чим позивач не володіє та не може володіти оригіналами цих документів, у тому числі документів які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, виписки по рахунку, оскільки вони є банківською таємницею. 09.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано від ТОВ «МІЛОАН» інформацію щодо перерахування коштів відповідачу та детальні розрахунки заборгованості, які додаються до відповіді на відзив. Відповідачем не надано суду і не представлено належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що картковий рахунок не належить відповідачу. Розрахунок наданий позивачем не був спростований відповідачем, не надано власного розрахунку заборгованої чи доказів про повернення кредитних коштів. При підписанні договорів відповідачем не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків. Нарахування відсотків відповідачу здійснювалося з тих підстав, що останній не повідомив первісного кредитора, у відповідності до вимог чинного законодавства, про те, що він є військовослужбовцем та, що на нього поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За весь період перебування права вимоги у позивача не здійснювалося жодних штрафних санкцій до боржника, позивач просить лише стягнути ту заборгованість, яка була нарахована первісним кредитором. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.\~516 ЦК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в поданих до суду заявах по суті справи зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 13.06.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 102941069, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17000,00 грн строком на 105 днів, який складається із пільгового періоду (15 днів) та поточного періоду (90 днів), з умовою сплати процентів за ставкою 1,50% (пільговий період) та 3% (поточний період), а також сплати комісії у розмірі 1700 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а.с. 19-24). Також 15.06.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 9732148, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17000,00\~грн строком на 91 день, який складається із пільгового періоду (1 день) та поточного періоду (90 днів), з умовою сплати процентів за ставкою 1,50% (пільговий період) та 3% (поточний період), а також сплати комісії у розмірі 1700 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а.с. 6-11). Вищевказані договори були укладені між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.\~1\~ст.\~5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу\~ст. 12 цього Закону\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК\~України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитних договорів вбачається, що у них визначені основні істотні мови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором J44633 та V45472. На виконання умов вказаного договору на картковий рахунок № [NUMBER] позичальника [PERSON] 13.06.2023 було перераховано кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн та 15.06.2023 було перераховано кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн (а.с. 99, 104, 138-140). Отже позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит. Зважаючи на установлені судом обставини суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не підписував кредитні договори. Також суд вважає необхідним зазначити, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, коду та входу відповідача до особистого кабінету позичальника, що створений у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та доступний зокрема через сайт позивача та/або відповідний додаток чи інші засоби, кредитний договір не можливо укласти. Отже суд вважає, що укладення вищевказаних кредитних договорів відповідало внутрішній волі відповідача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17.01.2022 у справі №234/7723/20 (провадження №61-6379св21), від 22.11.2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). 28.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладеного договір факторингу № 28092023, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 9732148 на суму 64855,00 грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 46155,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 13-17, 110-113). 27.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладеного договір факторингу № 27102023/1, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 102941069 на суму 68425,00 грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 49725,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700 грн сума заборгованості за комісією (а.с. 26-30,\~106-109). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитних договорів, що були укладені 13.06.2023 та 15.06.2023 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Згідно вимог\~ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. \~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитних договорів відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість розмір якої згідно розрахунку позивача складає: - за кредитним договором № 102941069 у розмірі 68425,00 грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 49725,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700\~грн сума заборгованості за комісією; - за кредитним договором № 9732148 у розмірі 64855,00 грн, з яких: 17000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 46155,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1700\~грн сума заборгованості за комісією (а.с. 18, 31). Суд не погоджується із вказаним розрахунком зважаючи на таке. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №\~3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 за № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалось і Міністерство оборони України, про що свідчить лист від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України. 24 лютого 2022 року Указом Президента України за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за №\~2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» о 05 годині 30 хвилин 24 лютого 2022 року в України був введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Як установлено судом на підставі наданих позивачем доказів, зокрема копії військового квитка та виписок із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації та з 20.07.2022 по даний час проходить військову службу в Збройних Силах України. 24.02.2023 [PERSON] отримав бойове поранення та проходив тривале лікування (а.с. 65-75). Таким чином, судом встановлено, що на момент укладення кредитного договору та протягом строку його дії відповідач перебував на військовій службі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що кредиторами в супереч положенням ч.\~15 ст.\~14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нараховані відповідачеві проценти за користування кредитом. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом не підлягають задоволенню. Разом тим, зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідач фактично отримав та користувався кредитними\~коштами,\~які удобровільному порядку не повернув, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та комісією за двома кредитними договорами в загальному розмірі 37400,00 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 28,06%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 849,66 грн.

Outcome: partial