Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~В червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якому просила суд стягнути з відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на її користь 15\~562,81 грн, та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи, стягнути з Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна 1\~755,30 грн. В обґрунтування позову вказує, що 03.09.2021 року приватним виконавцем Жданович В.М. виконавчого округу міста Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66707042, якою розпочато примусове стягнення з [PERSON] заборгованості за виконавчим написом №41186 виданий 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №66707042 боржником є [PERSON] . Стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» правонаступник первинного кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Заборгованість у розмірі 24176,20 грн., відповідно до кредитного договору № 9673213 від 11.08.2020 року. Зазначає, що нею ніколи не оформлювались ніякі кредити з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», крім того, договору N 9673213 від 11.08.2020 року вона взагалі не заключала, ця інформація навіть відсутня в моїх даних які містяться на порталі - Українське Бюро Кредитних Історій. \~ \~ \~ \~Крім того, постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.09.2021 року та 30.10.2023 року по ВП № 66707042 було постановлено стягувати з доходів, які вона отримує від ТУ ДСА України в м. Києві у розмірі 20% щомісячно до виплати загальної суми боргу 26\~792,82 грн. Рішенням Ірпінського міськайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторії Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчій напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 26 червня 2021 року, реєстровий N° 241186, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у сумі 24 176 гривень 20 копійок за кредитним договором №9673213 від 11 серпня 2020 року укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. за подання позовної заяви та 302,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно виконавче провадження завершено шляхом винесення виконавцем на письмове звернення [PERSON] 06.06.2024 року постанови про закінченні виконавчого провадження. Отже, у ході виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягненні на заробітну плату позивача та стягнуто кошти в розмірі 17 318,11 грн., з яких 15 562,81 грн. перераховано стягувачу - відповідачу 1; основна винагорода приватного виконавця 1 556,30 грн. та 199,00 грн. як витрати виконавчого провадження. Відповідно до відповіді на запит [PERSON] від Державної Судової Адміністрації України ТУДСА у м. Києві від 04.04.2024 року №2-1754/24 на рахунок UА50305299000002624503б200007, який належить приватному виконавцю Жданович В.М. здійснювались відрахування із заробітної плати [PERSON] за виконавчим провадженням за період з 01.01.2021 р. по 31.01.2024 р. в загальній сумі 17 318, 11 грн. Позивач вважає, що правові підстави набуття Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія управління активами» грошових коштів в розмірі 15\~562,81 грн, що стягнуті з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відповіли, а відтак кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Також, позивач звертає у вагу на те, що ніяких кредитних договорів не укладала, при розгляді справи в Ірпінському міському суді Київської області по справі № 367/1298/24, представник відповідача подав письмові пояснення в яких зазначалось, що « відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача» при цьому в самому позові вона наголошувала на тому, що кредитного договору № 9673213 від 11.08.2020 року між нею та ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» ніколи не заключала, а тому позивач вважає, що кошти які були стягнуті приватним виконавцем (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця) також підлягають поверненню. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін). У відповідності до частини 8\~статті 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями\~статті 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву та пояснень щодо суті позовних вимог суду не надавали. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті\~178, статтею\~181 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. 03 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В.М., на підставі виконавчого напису № 241186 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. відкрито виконавче провадження № 66707042 щодо стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» в сумі 24\~176,20 грн, відповідно до кредитного договору № 9673213 від 11.08.2020року укладеного з ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів ». 03 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій) у розмірі 199,00 грн. та постанову про стягнення з боржника основної винагороди на користь приватного виконавця у розмірі 2\~417,62 грн, 16.09.2021 року постанову звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року у справі № 367/1298/24 виконавчий напис № 241186 від 26.06.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. визнано таким, що не підлягає виконанню. З інформації приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. № 21536 від 10.06.2024 року вбачається, що в процесі примусового виконання виконавчого провадження № 66707042 з боржника утримано кошти в сумі 17\~318,11 грн, з яких: 15\~562,81 грн на користь стягував ТОВ «Фінансова компанія управління активами»; 1556,30 грн основа винагорода приватного виконавця; 199,00 грн витрати виконавчого провадження. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Крім того,\~ст.\~1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до частин 1, 2\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи, що відповідач ТОВ « Фінансова компанія управління активами» набув майно, в даному випадку грошові кошти в сумі 15\~562,81 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого із порушенням закону, вказані грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Що позовних вимог позивач про стягнення з приватного виконавця Жданович В.М. основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження суд зазначає наступне. У рамках здійснення виконавчого провадження № № 66707042 з боржника утримано кошти в сумі 17\~318,11 грн, з яких: 15\~562,81 грн на користь стягував ТОВ «Фінансова компанія управління активами»; 1556,30 грн основа винагорода приватного виконавця; 199,00 грн витрати виконавчого провадження. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Частиною першою статі 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Згідно з п.2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією. Згідно з вимогами статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, приватний виконавець нараховує основну винагороду із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому приватний виконавець зобов`язаний нараховувати основну винагороду щомісяця у розмірі, визначеному частиною третьою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення основної винагороди за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься приватним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про її нарахування. Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково. Приватному виконавцю забороняється укладати угоди з метою зміни розміру основної винагороди. Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди. Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України. Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається. Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року №643 (в редакції, чинній на момент винесення постанов приватним виконавцем), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович Є.М. одночасно з винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди виконавця у розмірі 2417,62 грн. та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 199,00 грн в межах виконавчого провадження № 66707042. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Звертаючись в суд з позовом про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. безпідставно стягнутої основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1556,30 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 199,00 грн, [PERSON] , як на підставу позову, покликається на статтю 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № № 201/1311/19. Судом встановлено, що основна винагорода приватного виконавця Жданович В.М. у розмірі 1556,30 грн та витрати на виконавче провадження у сумі 199,00 грн стягнута на підставі відповідних постанов приватного виконавця Жданович В.М. від 03.09.2021 в межах виконавчого провадження № 66707042. Зазначені постанови приватного виконавця не оскаржувалися позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством, не скасовані та дії відповідача щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розглядові за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15). З матеріалів справи безспірно встановлено, що дії чи рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М., зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивачем під час вчинення виконавчих дій не оскаржувались, дії відповідача щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними. Доводи позивача про те, що правова підстава, за якою приватний виконавець Жданович В.М. отримала основну винагороду відпала, а відтак стягнуті кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. про стягнення безпідставно набутих коштів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача ТОВ « Фінансова компанія управління активами» на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. У передбаченому ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, сторона позивача до початку та закінчення судових дебатів подала письмову заяву, що докази витрат на правничу допомогу сторона позивача подаватиме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial