Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що року між банком та [PERSON] , 26.10.2012року укладено кредитний договір б/н, відповідно до заяви позичальника та до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зі своєї сторони виконав свої зобов"язання за договором, надавши [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому в договорі. В порушення умов договору, відповідач ухиляється від виконання договірних зобовязань, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 09.02.2023року складає 40308.44грн., з яких: 32952.97грн.- заборгованість за кредитом, 7355.47грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, які відповідач в добровільному порядку сплачувати не бажає. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання подали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають частково, а саме в сумі 45.22грн.,з яких 36.97грн.сума боргу та 8.25 грн.сума нарахованих відсотків, посилаючись на те, що 22.05.2023р. з кредитної картки позивача шахрайським способом були зняті кошти в сумі 32916 грн., про що було повідомлено правоохоронні органи. По факту крадіжки грошових коштів зареєстровано кримінальне провадження за № 120221532100000025 від 24.05.2022р. за ч 3 ст.190 КК України. Оскільки позивач не користувався кредитними коштами, кошти були викрадені шахраями, просить відмовити в задоволені позовних вимог. Згоден сплатити лише 45.22 грн., так як різниця між викраденими коштами і заборгованістю за кредитом складає 36.97 грн. ( 32952.97- 32816.00 грн.= 36.97 грн.) та відсоткі за користування вказами коштами складають 8.25 грн., разом 45.22 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2012.між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №б/н . Відповідно до умов даного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42 % на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору, про що свідчить підписана ним заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 17.02.2022року кредитний ліміт збільшено до 50000грн., про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. На думку позивача відповідач ухиляється від виконання своїх зобов"язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість , яка станом на 09.02.2023року складає 40308.44грн., з яких: 32952.97грн.- заборгованість за кредитом, 7355.47грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, про що свідчить розрахунок банку. Згідно вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України, тобто виконати грошове зобов*язання з виплатою відсотків від простроченої суми, передбачених кредитним договором. Із матеріалів справи вбачається, що 17.02.2022р. банком було змінено кредитний ліміт та збільшено розмір до 50000 грн., 20.12.2022 зменшено кредитний ліміт до 35777.12 грн. Відповідач [PERSON] є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] . В період часу з 10:37 по 10:38 год. 22.05.2024р. з кредитнох картки [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів в розмірі 31650 грн., про що свідчить довідка керівника Напрямку операційного обслуговування ГО [PERSON] від 12.12.2023р. Відповідач [PERSON] стверджує, що грошові перекази з його кредитного рахунку були здійснені без його згоди та відому. За фактом незаконного заволодіння грошовими коштами з кредитної картки, яка належала [PERSON] , позичальник 23.05.2022року звернувся до правоохоронних органів . 24.05..2022 року відомості про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа з банківської картки [PERSON] грошовими коштами у сумі 32 000 грн., внесені до ЄРДР за №12022153210000025 за попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України. Згідно з повідомленням заступника СВ відділення поліції №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 30.10.2023 , на теперешній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022153210000025 за попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача ,викладених у заяві його представника [PERSON] від 26.03.2024р., копія якої разом з додатками була направлена позивачеві. В зазначеній заяві відповідач підтвердив документально факт незаконного заволодіння кредитними коштами [PERSON] невстановленою особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Судом встановлено, що [PERSON] ,як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з його карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не мусить нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до виписки за договором №б/н за преріод 06.06.2018р.-11.02.2023р.- 22.05.2022р. з картки [NUMBER] були здійснені перекази на суму 31650 грн. На дану суму при здійснені переказів банком була нарахована та списана коміся в розмірі 1266грн., загальна сума складає 32916 грн. За розрахунками банку заборгованість за тілом кредиту станом на 09.02.2023р.. становить 32952.97грн. Беручи до уваги, що з кредитної картки [PERSON] було здійснено незаконні перекази грошових коштів на суму 32916грн., за які відповідальність несе банківська установа, суд вважає доцільним стягнути з відповідача різницю в розмірі 32952.97- 32916 = 36. 97 грн. З урахуванням відсотків за користування кредитом в розмірі 36.97грн., які складають 8.25 грн., загальний розмір заборгованості в сумі 45.22 грн. підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial