Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У липні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , що діє в інтересах малолітньої особи, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної малолітніми особами. Позивач посилається на те, що 05.03.2021 о 14 год. 40 хв. по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , які є малолітніми дітьми відповідачів, нанесені тілесні ушкодження неповнолітньому сину позивача, [PERSON] в результаті чого дитина отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Зважаючи на те, що позивачем витрачено значні кошти для відновлення здоров`я дитини, відповідачі притягнуті до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 184 КУпАП, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України закрито у зв`язку з недосягненням віку кримінальної відповідальності малолітніми особами позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено відповідачам право надати відзив на позовну заяву. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що 05.03.2021 о 14 год. 40 хв. по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , які є малолітніми дітьми відповідачів, нанесені тілесні ушкодження неповнолітньому сину позивача, [PERSON] в результаті чого дитина отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. 19.02.2024 Постановою старшого слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві кримінальне провадження №12021105020000919 від 17.03.2021 за ч. 1 ст. 122 КК України щодо нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] малолітніми [PERSON] та [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності. 04.04.2024 Постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/5413/24 визнано винною [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень в дохід держави. 22.04.2024 Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2024 у справі № 753/5410/24 визнано винною [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень в дохід держави. За наданими доказами встановлено, що відповідачі під час розгляду справи судом вину визнали за ч. 4 ст. 184 КУпАП. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, наявність вини у діях, малолітніх на час скоєння правопорушення [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме у спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому [PERSON] , [INFO] у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. За наданими суду доказами вбачається, що сума матеріальних витрат на відновлення здоров`я дитини [PERSON] становить 18625,77 грн. Якщо кримінальне правопорушення вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1206 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли. Шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду (ч. 1 ст. 1181 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа , яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування постійний догляд, посилене харчування, тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. Встановлено, що протиправними діями малолітніми [PERSON] та [PERSON] , родині позивача було завдано матеріальних збитків, так як після побиття сина, [PERSON] , потрапив на стаціонарне лікування, дитина зазнала хірургічного втручання та проходила довготривале лікування для поновлення нормального стану здоров`я. За викладених обставин, оскільки син позивача, внаслідок неправомірної поведінки неповнолітніх синів відповідачів, зазнав довготривалого, у тому числі, стаціонарного та хірургічного лікування, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягненню понесені матеріальні витрати на лікування [PERSON] у розмірі 18 625,77 грн. В тому числі суд погоджується з доводами позивача що неправомірними діями синів відповідачів та протиправною поведінкою відповідачів, а саме: неналежним виконанням обов`язків по вихованню дітей, позивачу було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які призвели до негативних змін у його житті та житті сина: переживаннями, тривогами, емоційною напругою та нервозністю. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України). У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне (постанова ВС від 3 липня 2023 року у справі 523/10085/19, постанова ВС від 14 січня 2019 року у справі № 751/8121/17, постанова ВС від 26 жовтня 2022 року у справі 243/6516/21). Разом з тим, при вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 122 КК України та заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості Верховний Суд констатував обґрунтованість стягнення компенсації моральної шкоди у значно більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Згідно положень абз. 1 частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При цьому, вимоги абз. 2 частини третьої статті 23 ЦК України передбачають, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За викладених обставин, суд вважає важливими доводи позивача щодо визначення розміру моральної шкоди, з урахуванням поведінки синів відповідачів, які з 05.03.2021 залишили сина позивача в безпорадному стані, відсутність з їх боку жодного намагання виправити ситуацію та допомогти дитині, а також враховуючи поведінку відповідачів, яка полягає у відсутності каяття, вибачень та пропозицій щодо відшкодування витрат на лікування постраждалої дитини. Відтак повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідачі завдали позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на користь останнього та розмір якої не спростовано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. з кожного відповідача, зазначивши при цьому, що така сума відшкодування відповідає принципам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved