Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . 10.08.2017 між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено Договір № 46/1/985 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. Заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по січень 2024 року становить 21023,22 грн. та за постачання гарячої води за період з грудня 2017 року по січень 2024 року становить 1665,96 грн. За приписами ст. 625 ЦК України відповідач також повинна сплатити 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 2276,33 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5181,09 грн та 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за постачання гарячої води в розмірі 62,30 грн. та інфляційні втрати в розмірі 196,01 грн Просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, а також судові витрати. 15.04.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.05.2024 судом постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача адвокат Холостенко О.В. подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не містять інформації про наявність або відсутність приборів обліку (найменування приборів обліку та їх номери), позивачем не додано розрахунок кількості спожитих відповідачем комунальних послуг з централізованого опалення та гарячої води. До вересня 2022 позивач надавав рахунки не зазначаючи в них показники приборів обліку, що на думку [PERSON] є грубим порушенням прав споживача. Договір 46/1/985 від 10.08.2017 за формою, умовами та змістом не відповідає Типовому договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання» холодної та гарячої води і водовідведення» який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Просив застосувати строки позовної давності, які сплинули 28.02.2021 та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 40000 грн. Представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивач при зверненні до суду не долучив до позовної заяви необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у відповідних сферах (ліцензії) з виробництва та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з наявних документів неможливо встановити право вимоги позивача, його порушеного права та підтвердження обґрунтованості позовних вимог, у задоволенні якого суд відмовляє, оскільки при вирішенні питання про відкриття спрощеного позовного провадження судом встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Голосіївському районному суду міста Києва, підстав для залишення цієї позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження не вбачається. Питання, що стосуються предмету спору будуть вирішенні судом при розгляді справи по суті. Також представник відповідача подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх собі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Київську міську державну адміністрацію та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Суд, з урахуванням приписів ч.1 ст. 35 ЦПК України відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки рішення суду по цій справі про стягнення заборгованості з [PERSON] за житлово-комунальні послуги не вплине на права та обов`язки Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Київську міську державну адміністрацію та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо однієї зі сторін. 01.05.2024 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначив, що нарахування плати за послуги з централізованого опалення у період з листопада 2017 року по лютий 2018 року відповдіачу здійснювалися згідно показників будинкового засобу обліку теплової енергії, обладнаного у житловому будинку по [ADDRESS] , (загально-будинковий лічильник), у зв`язку з відсутністю інформації про встановлений індивідуальний засіб обліку, у період з березня 2018 року по січень 2023 року нарахування згідно показників лічильника тепла № 69068302. В період з листопада 2017 року по січень 2022 року в телефонному режимі через оператора відповідач систематично передавав показання квартирних засобів обліку теплової енергії. В період з лютого 2022 року по травень 2022 року показники не передавалися. В період з грудня 2022 року показник передавався через особовий кабінет мешканця. Нарахування плати за послуги з постачання гарячої води у період з лютого 2021 року по січень 2024 року по [ADDRESS] здійснювалися згідно показників будинкового засобу обліку у зв`язку з закінченням терміну періодичної повірки лічильника ГВП № 6774918 та не наданням відповідачем підтверджуючих документів про повірку вказаного лічильника у встановленому порядку виконавцю послуг. Квартира відповідача обладнана засобами обліку гарячої води (квартирним лічильником гарячої води заводський номер №6774918), який введено в експлуатацію з 2017 року. Відповідач систематично не знімав та не передавав показання квартирних засобів обліку гарячої води, у зв`язку з чим нарахування плати за послуги з постачання гарячої води проводилися згідно показань загально-будинкового засобу обліку гарячої води. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2017 № 89634161. 10.08.2017 між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено Договір № 46/1/985 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. Зазначені послуги, відповідно до договору, надаються за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 засіб обліку лічильник ГВП - -19 №5403710; засіб обліку лічильника тепла - Ultraheat t230 №69068302. Відповідно до п. 7 Договору плата за наданні послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005. Відповідно до п. 9 Договору показання засобів обліку знімаються представником виконавця або іншими особами, які уповноважені на вчинення цих дій виконавцем один раз на місяць. Показання квартирних засобів обліку також знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця. 27.03.2017 між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] складено Акт про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії Ultraheat t230 №69068302, теплолічильник повірено 14.03.2017, дата наступної повірки 14.03.2021. Згідно з довідкою про нарахування за централізоване гаряче водопостачання, інформацією про нарахування за послугу з централізованого опалення, розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташована за адресою: [ADDRESS] , опалювальна площа 103,7 кв.м. за період з листопада 2017 року по січень 2024 року, обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 21023,23 грн. та за постачання гарячої води в розмірі 1665,96 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Відповідно до п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні видача ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі. Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності діяльність у сфері електроенергетики, на ринку природного газу, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами, постачання теплової енергії та іншу діяльність, ліцензування якої здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до закону, та здійснення контролю у цих сферах; Отже, послуга з централізованого опалення та постачання та гарячої води не ліцензується. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №522/7683/13-ц, провадження №61-31025св18. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний укладати договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» міститься імперативний припис: виконавець комунальних послуг зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, який затверджено постановою КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила №630). Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Верховним Судом України у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №334/2789/15-ц зазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Типова форма договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджена Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 12-15 Закону №2189, постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. Крім того, аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12. У відповідності до вимог ст.642 ЦК України та абзацу 6 п.14 Правил фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до вимог Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018р. № 270, вузли розподільного обліку теплової енергії та гарячої води споживачів приймаються на абонентський облік у разі встановлення вузла комерційного обліку власником (співвласниками) будівлі такий власник (співвласники) будівлі або його (їх) представник подає виконавцю відповідної комунальної послуги письмову заяву про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік у довільній формі. Заяву підписує власник або представник власника (співвласників) будівлі. Законами України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги» було внесено зміни до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засоби вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб, за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання Відповідно до ст. 3 розділу ІІ Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли комерційного обліку належать на праві власності власнику (є спільною сумісною власністю співвласників) будівлі. Вузли комерційного обліку приймаються виконавцем відповідної комунальної послуги та оператором зовнішніх інженерних мереж на абонентський облік протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання виконавцем та оператором звернення власника (співвласників). Відповідно до пункту 14 Правил №630 показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Відповідно до п.п. 1 пункту 30 Правил №630 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п.п.1 пункту 30 Правил №630 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Враховуючи обставини, встановлені у судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідач у встановленому законом порядку не відмовилася від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відповідачем надано не було. Відповідачем не зазначено та не надано доказів сплати коштів за надані позивачем послуги та доказів того, що житло вибуло з її власності. Відповідачем не подано належних доказів, які б підтверджували розбіжність нарахувань відповідно до поданого розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі) за централізоване опалення та постачання гарячої води Разом з тим, відповідач не сплатила вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по січень 2024 року становить 21023,22 грн. та за постачання гарячої води за період з грудня 2017 року по січень 2024 року становить 1665,96 грн. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Суд відзначає, що власник квартири у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 2276,33 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5181,09 грн, а також 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за постачання гарячої води в розмірі 62,30 грн. та інфляційних втрат в розмірі 196,01 грн, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 2276,33 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5181,09 грн, а також 3% річних від суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за постачання гарячої води в розмірі 62,30 грн. та інфляційних втрат в розмірі 196,01 грн, підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог постанови КМУ від 05.03.2022 №206. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності у цій справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначене дає підстави для висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості не пропущений. За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved