Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

26.06.2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач є абонентом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в м. Костянтинівка та користується комунальними послугами (послуги по теплопостачанню), однак не в повному обсязі сплачує вартість спожитих послуг. Заборгованість за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , за період 01.11.2020р. до 30.04.2024р. складає 18865,77грн. Крім того, зазначає що між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» надавало відповідачу послугу по теплопостачанню, а відповідач використовувала послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялася від неї. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності по квартирі за вказаною адресою є [PERSON] . За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача: заборгованість за теплову енергію за період 01.11.2020р. до 30.04.2024р. у сумі 18865,77 грн.; заборгованість за абонентське обслуговування за період 01.11.2020р. по 30.04.2024р. у розмірі 482,09грн.; інфляційні втрати за період 01.06.2021р. до 23.02.2022р. у сумі 78,77грн.; 3% річних за період 01.06.2021р. до 23.02.2022р. у сумі 14,72грн.; судові витрати в сумі 2422,40грн.; поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на загальну суму 50,00грн.; витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав (витягу) в сумі 35,00грн. Представником позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, надано суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, була повідомлена про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила, на адресу суду надала заяву, в якій пояснила, що з лютого 2022 року її родина опинилась в кризовому стані. Відповідачка є єдиним годувальним в сім`ї. Чоловік працював в ЗАТ «Свинець», яке зараз не працює. Мати відповідачки тяжкохвора, мешкає разом з нею. Будинок, в якому вони мешкають постраждав від вибухів у липні 2022 року та січні 2023 року. Просит надати відстрочку платежів по заборгованості до кінця воєнних дій. Проти заборгованості не заперечує, але сплачувати немає можливості. Повідомила, що за адресою завжди холодно, вона неодноразово писала скарги та заяви на адресу відповідача та викликала комісію з виконкому для заміру температури у квартирі. Зазначає, що всі акти наявні у позивача. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 360871512 від 04.01.2024 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-814, виданий 20.10.2016, видавник: Костянтинівська Державна нотаріальна контора. Згідно довідки директора ВО ОКП «ДТКЕ» «ЦППтаКО» [PERSON] від 02.05.2024 станом на дату видачі даної довідки жодних звернень споживачів за особовим рахунком № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] , щодо не проведення стягнення з наданням документів відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206 (зі змінами) до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не надходило. Згідно розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , заборгованість за період з 01.11.2020 по 30.04.2024, за теплову енергію складає 18865,77грн., та заборгованість з абонентської плати складає 482,09грн. Згідно розрахунку заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.06.2021 до 23.02.2022, відповідачу нараховано 3 % річних у сумі 14,72грн. та втрати від інфляційних процесів у сумі 78,77грн. За відомостями відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Костянтинівської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог статі 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до вимог статей 67 і 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Зазначений обов`язок споживача також передбачений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Тобто, положення статті 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до статті 13 цього Законом України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 3 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином між відповідачем та позивачем утворилися фактичні договірні відносини з надання послуг з теплопостачання на підставі відкритого особового рахунку. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач надавав відповідачу відповідні послуги. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З відомостей, наданих позивачем, слідує, що оплата витрат за надані послуги з опалення по зазначеній квартирі відповідачем не провадилася у повному обсязі. Проаналізувавши зазначений розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення в сумі 18865,77грн. утворилася за період з 01.11.2020 р. до 30.04.2024р. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих послуг з теплопостачання, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника також покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі № 761/32712/17. Суд визнає правильним надані позивачем розрахунки заборгованості за спожиті послуги з опалення за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.11.2020 до 30.04.2024, та 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.06.2021 до 23.02.2022, які відповідають встановленим законодавством порядку і тарифам. Згідно з п. 11 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог\~постанови КМУ від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП "ДТКЕ" споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн. з ПДВ; з 01 жовтня 2021 року складає 33,74 грн. для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн. для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Таким чином, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.11.2020 року до 30.04.2024 року по особовому рахунку № [NUMBER] складає 482,09грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам. Відповідачем, в свою чергу, заперечень або інших доводів та доказів стосовно суми боргу суду не надано. Проаналізувавши встановлені по справі конкретні обставини, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з вини відповідача порушено виконання зобов`язань з оплати використаних послуг з опалення, внаслідок чого за період з 01.11.2020 до 30.04.2024, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заподіяно шкоду із несплати у повному обсязі щомісячних платежів у сумі 18865,77грн., яка підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Окрім того, з відповідача слід стягнути заборгованість за абонентське обслуговування у сумі 482,09грн., 3 % річних у сумі 14,72грн. та втрати від інфляційних процесів у сумі 78,77грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір"» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2024 року складає 3028,00грн. Позовна заява сформована в підсистемі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2422,40грн. (3028 х 0,8), який сплачений позивачем та підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 35,00грн., та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 50,00грн., на підтвердження чого надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 11.06.2024року на загальну суму 504,00грн. та загальною кількістю відправлених пакетів документів 12 штук (504,00грн.: 12 = 42,00грн.), тому ці витрати слід стягнути з відповідача на його користь. Стосовно заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно з ст.129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). \~ \~ \~ \~Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. \~ \~ \~ \~Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~Суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, на теперішній час є єдиним годувальником у сім`ї, будинок в якому вони проживають постраждав від вибухів, її мати проживає разом із нею, є тяжкохворою-лежачею та знаходиться на її утриманні. Крім того, відповідач стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає. В той же час, відповідач не відмовляється добровільно виконати свої зобов`язання перед Позивачем, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду до кінця воєнних дій. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, враховуючи намір боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на двадцять місяців. На підставі викладеного,

Outcome: partial