Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 22 травня 2019 року виконавчим комітетом Малинецької сільської ради Дністровського районі Чернівецької області, за актовим записом № 3. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що подружні відносини між ними припинені, причиною розпаду сім`ї є різні характери, втрата почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги, тому їхній шлюб існує формально. Основною причиною розпаду сім`ї це те, що вони різні по складу характеру люди, та через відсутність розуміння та довіри один до одного. Зазначив, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, однак ні він, ні відповідачка не мають наміру зберегти шлюб. Подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу не можливі і є такими, що суперечили б його інтересам. На даний час поновлювати сімейні відносини не бажає, так як рішення про розірвання шлюбу є виваженим та прийняте остаточно, тому примирення як і подальше сумісне життя та збереження шлюбу, вважає недоцільним. У шлюбі у них народилася донька: [PERSON] [INFO] . Спору про місце проживання дітей немає, після розірвання шлюбу вони будуть проживати з батьком, оскільки матір виїжджає на працевлаштування за кордон. Також вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини йому необхідне для отримання додаткових гарантій, пільг та для можливості набуття статусу «одинокий батько», оскільки вказані пільги надаються «одинокій матері». В інший спосіб отримати статус «одинокий батько», аніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Враховуючи викладене заявник просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним доньки [PERSON] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання та розгляд справи призначено на 29 серпня 2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та встановити юридичний факт. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 27.08.2024 року на адресу суду надіслала заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна, справу просить слухати у її відсутності, строку для подання відзиву на позовну заяву не потрібно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~та заяви\~сторін,\~які наявні\~у матеріалах\~справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 22 травня 2019 року виконавчим комітетом Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 22 травня 2019 року (а.с.8). У шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07 серпня 2020 року (а.с.9). Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 серпня 2024 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] ..Комісією встановлено, що [PERSON] самостійно здійснює утримання, виховання та догляд за неповнолітньою донькою (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради за № 675 від 07.08.2024 року [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , проживає разом із донькою [PERSON] (а.с.11). Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, на примирення позивач не згідний, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки його збереження суперечитиме його інтересам, відповідач позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу погоджується. Враховуючи, що сторони виявили спільне бажання розірвати шлюб, укладений між ними, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню. Застосовані норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п 1ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. Окрім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У спірних правовідносинах суд виступає у ролі арбітра, який уповноважений всебічно сприяти розгляду справи та, за результатом такого розгляду, постановити рішення. При цьому, одним з головних аспектів здійснення цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд зобов`язаний розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог та не уповноважений виходити за їх межі. Тобто, цивільний процесуальний закон не передбачає право суду, під час розгляду справи по суті, ініціювати на власний розсуд розгляд позовних вимог, відмінних від заявлених позивачем, та не вправі змінювати їх формулювання, викладене в прохальній частині позову. Мотиви та висновки суду. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. З досліджених судом доказів, встановлено, що неповнолітня донька [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , який здійснює їх самостійне виховання та утримання, а тому, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту, а також враховуючи заяву матері [PERSON] , яка не заперечує щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем доньки, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву. Встановлення факту самостійного виховання малолітньої доньки, необхідне позивачу для захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлення юридичного факту слід задовольнити. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду за позовні вимоги було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1816,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved