Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

До Любешівського районного суду Волинської області 10.06.2024 року надійшов вказаний позов. Ухвалою суду від 11.06.2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано семиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали. У новій редакції позовної заяви, після усунення недоліків, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2008 року, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.02.2014 року. У шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 17.02.2014 року у справі №162/54/14-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 500 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви - 21.01.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 01.03.2016 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення аліментів з відповідача, проте останній їх не сплачував по даний час. Наразі [PERSON] разом з дітьми проживає на території Республіки Польща, відповідач не цікавиться вихованням дітей, не допомагає матеріально. Визначений рішенням суду розмір аліментів в розмірі 500 гривень є недостатнім для потреб малолітньої дитини та є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину для дитини відповідного віку. Відповідач є повністю працездатним, відомості про незадовільний стан його здоров`я чи наявність на його утриманні непрацездатних осіб відсутні. На підставі вказаного, просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 17.02.2014 року у справі №162/54/14-ц та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення із заявою і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 14.08.2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Адвокат Полетило П.С. подав до суду заяву про розгляд справи без участі його та позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов, заява із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2008 року, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.02.2014 року. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2012 року), та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2009 року). Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 17.02.2014 року у справі №162/54/14-ц ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви - 21.01.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Звертаючись до суду із позовом, представник позивача просить змінити спосіб присуджених із відповідача аліментів на утримання дітей, посилаючись при цьому на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для потреб малолітньої дитини та є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину для дитини відповідного віку. Представник позивача визначив способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13) та в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 року (справа №459/2181/17), від 14.08.2019 року (справа № 524/7388/17), від 11.09.2019 року (справа №662/64/18), від 05.02.2020 року (справа № 664/252/19-ц), від 13.02.2020 року (справа № 466/4009/18), від 27.05.2020 року (справа № 128/373/18). Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184, 192 СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 682/3112/18). Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Із викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Отже, законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. У даному випадку, до позовної заяви не додано доказів на підтвердження змін в розумінні ст. 192 СК України, які б давали можливість змінити спосіб присуджених аліментів. Зокрема, не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я як позивача, так і відповідача. При цьому, не надано доказів того, що відповідач працевлаштований та має дохід, який би дозволяв сплачувати аліменти в тому розмірі, про який просить представник позивача. Разом з тим, клопотань про витребування судом таких доказів не заявлялося. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача обмежився наданням суду копій свідоцтв народження дітей, копій рішень суду про стягнення з відповідача аліментів та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується позов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову, підстав для стягнення із відповідача судового збору немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed