Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за договором позики, на обґрунтування якого зазначає, що 23.06.2023 між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" було укладено договір позики № 78337322, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису з використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер її мобільного телефону. 14.06.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/2021, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 78337322. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 17845,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн; заборгованості за відсотками - 12845,00 грн. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі, а також судові витрати. 14.06.2024 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Згідно письмової розписки відповідачки [PERSON] від 18.06.2024 остання цього ж дня отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. У визначений судом строк відзив на позовну заяву, а також заяви чи клопотання на адресу суду від відповідачки не надходили. Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та за його відсутності. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено,\~що 23.06.2023 між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" було укладено договір позики № 78337322, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер її мобільного телефону. За умовами договору позичальниця отримала в позику 1900,00 грн строком на 30 днів, тобто до 07.07.2023. Базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50% в день. Загальна вартість кредиту становить 2132,75 грн. Вказане підтверджується копією договору позики № 78337322 від 23.06.2024 /а.с. 6-8/. 25.06.2024 між сторонами укладено додаткову угоду до цього договору позики /а.с. 9-10/, згідно якої збільшено суму наданої позичальниці позики з 1900,00 грн на 3100,00 грн, у зв`язку із чим загальний розмір цієї позики становить 5000,00 грн, а орієнтовна загальна вартість позики - 5558,00 грн, строк дії - до 07.07.2023. 14.06.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/2021 з подальшим укладенням додаткових угод до нього /а.с. 11-15/, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 78337322, що підтверджується витягом із реєстру боржників № 12 до цього договору від 22.11.2023 /а.с. 17/. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, відповідно до розрахунку заборгованості за період із 22.11.2023 по 30.04.2024 /а.с. 17 /заборгованість останньої, яка нарахована позивачем, становить 17845,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн; заборгованості за відсотками - 12845,00 грн. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за вищевказаними договорами не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь загальну заборгованість в розмірі 17845,00 грн та судові витрати. Норми права, застосовані судом. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копіями досліджених судом договору позики № 78337322 від 23.06.2023, додаткової угоди до нього від 25.06.203, укладених в електронній формі, підписаних відповідачкою в день укладення за допомогою одноразового ідентифікатора та договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами. Відповідно до умов вищевказаного договору позики, між сторонами було чітко визначено строк їхньої дії та терміни, в які відповідачка мала повернути отримані в позику кошти та сплатити відсотки за користування ними. Таким чином, не пізніше зафіксованої у договорі дати за вищевказаним договором відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за ним, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суду ні позивачем, ні відповідачкою не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості за цим договором останньою як первісному кредитору, так і позивачеві. Судом встановлено, що заборгованість відповідачки за вищевказаним договором, що нарахована позивачем, виходить за межі строку дії цього договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування коштами, наданими на умовах позики, здійснювалося первісним позикодавцем до моменту відступлення прав вимоги за ним, що підтверджується наданими суду до матеріалів позовної заяви та дослідженими судом копіями витягу із реєстру боржників та розрахунку заборгованості. З таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з таких підстав. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаному договору, прийшов до таких висновків. Оскільки за умовами договору позики № 78337322 від 23.06.2023 нарахування відсотків за користування нею мало би здійснюватися виключно в період з 23.06.2023 по 07.07.2023 включно, виходячи із розміру тіла позики 5000,00 грн, процентної ставки 2,5%, строку дії договору 14 днів, заборгованість за відсотками має становити 558,25 грн, як це і визначено договором та додатковою угодою до нього від 25.06.2023. Таким чином, розмір загальної заборгованості в цьому випадку становить 5558,25 грн, що і підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю, оскільки вони нараховані поза межами строку дії вищевказаного договору позики. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню загальна заборгованість за договором позики та договорами кредиту в сумі 5558,25 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 3028,00 грн згідно платіжної інструкції № 68782 від 20.05.2024 по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів та їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 грн. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 31,30 % сплаченого позивачем судового збору на підставі платіжної інструкції № 68782 від 20.05.2024, що становить 947,76 грн. Щодо іншої частини судових витрат, на які вказує позивач в сумі 1514,00 грн, суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження їх понесення, тому в стягненні цієї частини судових витрат із відповідача слід відмовити.

Outcome: partial