Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

31 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи це тим, що у період з червня по вересень 2008 року позивачка та [PERSON] спільно проживали без реєстрації шлюбу. [INFO] у позивачки народилася донька [PERSON] . Відомості про батька дитини були записані відповідно до вимог ст. 135 СК України за вказівкою матері, тобто записані прізвище, ім`я, по батькові особи, якої не існує. [PERSON] після народження [PERSON] заяви про визнання батьківства не подавав, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає і приймати не бажає, внаслідок чого виникла необхідність підтвердження батьківства у судовому порядку та стягнути з батька аліменти на утримання дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник заявниці адвокат Савченко О. В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги визнав повністю, визнав факт свого батьківства щодо народженої [INFO] позивачкою доньки [PERSON] , погодився сплачувати аліменти на утримання дитини аліменти в розмірі частини свого заробітку. Вислухавши доводи представника позивачки та прийнявши визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. [INFO] народилась [PERSON] у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, матір`ю дитини являється [PERSON] , батьком за заявою матері в порядку ст. 135 СК України зазначений [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження№ 00045134488 від 22 травня 2024 року, копія якого додана до матеріалів справи. [PERSON] визнав себе батьком доньки [PERSON] , яку народила [INFO] [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додана до матеріалів справи. За таких обставин суд вважає доведеним те, що [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене та позицію відповідача, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу). Суд знаходить, що згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального Кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50% суми сплаченого при подачі позову судового збору та судовий збір на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального Кодексу України підлягає повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved