Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив змінити порядок стягнення аліментів за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013 року по справі № 405/9401/13-ц про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття і перебувають на виконанні в Кропивницькому ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) шляхом перерахування щомісячно 6 000 грн. на банківську картку [PERSON] (рахунок в Приватбанку, IBAN [NUMBER] ); іншу частину аліментів - на поточний рахунок [PERSON] відкритий в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»; нараховану заборгованість за період проходження ним служби в ЗСУ за період з березня 2022 року по теперішній час - перерахувати на поточний рахунок [PERSON] , відкритий в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Позов мотивує тим, що з відповідачем перебував в шлюбі з 1998 року по 2013 рік. Від спільного проживання мають двох синів - повнолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . За рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013 року з нього на утримання синів на користь відповідача стягувались аліменти. Після досягнення [PERSON] повноліття на утримання [PERSON] утримується 1/4 частина заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового доходу на дитину відповідного віку. До березня 2022 року він проживав і працював в Республіці Польщі. По досягненню старшим сином повноліття в 2017 році відповідач зателефонувала і повідомила, що в [PERSON] не склались відносини з її другим чоловіком, між ними часто виникають сутички, тому єдиний вихід з цієї ситуації вона бачила тільки притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. він категорично був проти таких методів впливу і забрав його до Польщі, де допоміг працевлаштуватися та отримати освіту. На тепер [PERSON] навчається в поліціальній школі, працює на харчовому виробництві і має свою сім`ю. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням дати дозвіл на виїзд молодшого сина до Польщі, але вона категорично заперечувала. На утримання [PERSON] він передавав через свою сестру [PERSON] грошові кошти, які сестра переказувала на рахунок відповідача. Крім того, він постійно ніс додаткові витрати на його утримання, купував йому все необхідне для забезпечення його основних потреб - комп`ютер, перед кожним навчальним роком все необхідне для навчання - підручники, одяг, взуття, рюкзак; коли відповідач повідомляла що сезонні хвороби сина, переказував кошти на ліки; в 2021 році оплатив всі витрати по оперативному втручанню, яке було проведене [PERSON] в дитячій обласній лікарні, переказував кошти на свята та дні народження. Відповідач на даний час перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, разом з ним проживає в його квартирі, яка розташована в районі [ADDRESS]. Син [PERSON] проживає не з нею, а з її матір`ю (бабусею) - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач бачить сина один раз в тиждень, коли приїздить до своєї матері в гості. Вона не виконує належним чином свій материнський обов`язок щодо піклування про фізичний і духовний розвиток сина, не допомагає йому в навчанні, не займається його підготовкою до самостійного життя; не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. [PERSON] позбавлений можливості відвідувати спортивні секції, басейну, оскільки відповідачка категорично проти його фізичного розвитку та їх оплати. Відповідач регулярно їздить на відпочинок - до Карпат , на море за кордон, але жодного разу не брала з собою сина для оздоровлення, а він мє намір після досягнення [PERSON] повноліття також забрати його до Польщі для отримання ним освіти та подальшого працевлаштування. Після повномасштабного вторгнення росії він повернувся до України і 13.03.2022 року був мобілізований до ЗСУ. З вказаного часу за бойовим наказом весь час перебував в зоні бойових дій, отримав поранення і в липні, серпні 2023 року проходив лікування в госпіталі. Після виписки з лікувального закладу знову повернувся до зони бойових дій, де перебуває і зараз. В зв`язку з викладеним, не мав можливості повідомити державного виконавця про свою мобілізацію і перебування в ЗСУ. На даний час відповідач звернулася до Кропивницького ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса), де перебуває виконавче провадження про стягнення з нього аліментів, із заявою про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за весь час мого проходження служби в ЗСУ. Державний виконавець Опря Ю.О. за клопотанням [PERSON] звернулася до в/ч, де він проходжу службу, з запитом про отримання інформації про доходи з моменту призову на військову службу для перерахунку заборгованості та здійснювати відрахування з моїх доходів в розмірі, визначеному рішенням суду про стягнення аліментів - 1/4 частина заробітку (доходу). Після отримання інформації про посадовий оклад, премію та надбавку за особливості проходження служби в зоні бойових дій державним виконавцем буде нараховано до сплати аліменти на утримання [PERSON] з урахуванням вказаних виплат. Йому достовірно відомо про те, що відповідач не використовує аліменти, які отримує на утримання [PERSON] , за цільовим призначенням. Тому я звернувся до органу опіки та піклування з заявою про перевірку цільового витрачання аліментів відповідачем та забезпечення основних потреб дитини. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов Ухвалою суду від 01.11.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, вирішено питання про забезпечення позову. 19.12.2023 року відповідачем подано відзив на позов, в якому вона просить відмовити позивачу в задоволенні вимог, зазначаючи про безпідставність заявлених вимог. В судовому засіданні представник позивача позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримали обставини, викладені у відзиві на позов. В судовому засіданні, призначеному на 27.05.2024 року, відповідач пояснила, що перебуває з 2019 року в шлюбі з іншим чоловіком, на даний час він перебуває в ЗСУ, з 2020 року вона проживає разом з мамою та сином. Вона дійсно була в квітні 2019 року в Єгипті, в грудні 2019 року в Буковелі , в 2020 році в Турції, ці поїздки були 2-3 дні і пов`язані з роботою. Представник третьої особи Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, пояснив, що задоволення позову не буде суперечити інтересам дитини. Представник Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 2013 рік. Від спільного проживання мають двох синів - повнолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013 року з позивача на утримання синів на користь відповідача стягувались аліменти. Після досягнення [PERSON] повноліття на утримання [PERSON] утримується 1/4 частина заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового доходу на дитину відповідного віку. Як зазначила відповідач вона сама утримувала дітей і навіть у примусовому порядку стягнення відбувалась не повністю і зі значними затримками, що призвело у 2018 році до застосування заходів обмеження до боржника, зокрема обмеження виїзду за кордон, арешту на рахунки, транспортні засоби, тощо. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів позивач станом на 01.10.2020 року мав заборгованість в сумі 54 828,68 грн. (а.с. 65) та згідно розписки від 08.10.2020 року зобов`язався повернути на користь відповідача вказану заборгованість до 01.05.2021 року (а.с. 64). Як зазначено відповідачем для можливості виїзду позивача за кордон відповідач забрала виконавчі листи з органів ДВС та не зверталася за поновленням стягнення, бо після закінчення школи старший син [PERSON] захотів поїхати до Польщі продовжувати навчання, а вона була не проти, тому що батько запевнив, що дитина буде під його наглядом і вона можу бути спокійна за нього. З новим чоловіком вона проживала із травня 2019 року, тому ніяк він не міг «складати відносини» із старшим сином ні у 2017 році, ні у 2018 році. На даний час вона бажає отримувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Частина 1 статті 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до ч.1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Номами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитини. Аліменти - кошти особливого призначення, а тому їх належить використовувати для забезпечення потреб дитини, а стаття 136 СК України передбачає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою матір`ю, батьком з питань, які стосуються її особисто і таким питанням може бути вид потреби, на яку слід витратити аліменти. В судовому засіданні був заслуханий син сторін [PERSON] , який пояснив, що ніколи не жив без мами, з 2020 року вони живуть у бабусі, мама купує йому книги, одяг, їжу, збирає його до школи, мама виїздила за кордон з колективом два рази на нетривалий час, коли у відпустку приїздив батько то давав йому 500 грн. і це було восени. В органі опіки і піклування його опитували досить тривалий час, близько трьох годин. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази повинні бути подані разом із поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Частина 6 ст. 81 ЦПК України зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте до матеріалів позовної заяви позивачем не додано доказів невиконання свого материнського обов`язку щодо піклування про фізичний і духовний розвиток сина відповідачем, відсутності допомоги у навчанні, відстуності спілкування та підготовки до дорослого життя, тощо, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок держави, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ.

Outcome: dismissed