Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

06.08.2024 року до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області поштовим зв`язком надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі за її, [PERSON] позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті вчинення злочину. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 9000 грн. 00 коп., витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. В судове засідання позивач чи її представник, а також представник відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду даної заяви повідомлені заздалегідь та належним чином. Разом з тим, суд зазначає, що як визначено ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Таким чином, розглянувши заяву позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд констатує, що 22.11.2018 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті вчинення злочину. В своїй позовній заяві позивач [PERSON] просила зокрема стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати. Разом з тим, під час проведення судових дебатів представник позивача зазначив, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, докази про оплату [PERSON] правничої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті вчинення злочину, було задоволено частково. Як зазначено вище, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу позивачем, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України в п`ятидений строк, поштовим зв`язком, подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат, до якої долучено акт №1 здачі-приймання виконаних робіт від 03.08.2024 року згідно договору про надання правової допомоги №077 від 04.09.2018 року та квитанцію про сплату грошових коштів №043/2024 від 03.08.2024 року (т.2 а.с.230, 231). Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція серії АЕ №001169 від 04.09.2028 року (т.1 а.с.37). Отже, згідно долучених доказів, [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №077 від 04.09.2018 року сплачено адвокату 7000 грн. 00 коп. за надання професійної правничої допомоги (т.1 а.с.35). Суд констатує, що положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п.4 ч.1\~ст.1\~Закону України\~від 05\~липня 2012\~року №5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 даного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~ст.19\~вказаного Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, закріплено в ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таким чином, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у дані правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3\~ст.141 ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Цивільним процесуальним кодексом України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Судом перевірено, що згідно квитанції про сплату грошових коштів №043/2024 від 03.08.2024 року та квитанції серії АЕ №001169 від 04.09.2028 року, позивачем [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №077 від 04.09.2018 року було сплачено адвокату 7000 грн. 00 коп. за надання професійної правничої допомоги. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп., згідно квитанції про сплату грошових коштів №043/2024 від 03.08.2024 року та квитанції серії АЕ №001169 від 04.09.2028 року. В решті вимог заяви [PERSON] , на переконання суду слід відмовити, оскільки визначена у ній сума судових витрат в повному розмірі належним чином, в розумінні ЦПК України, не підтверджена. Разом з тим суд вважає, що з урахуванням тривалості розгляду справи, кількості судових засідань за участю представника позивача, наданих останнім послуг позивачу щодо правничої допомоги по даній справі, розмір витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є співмірним в розумінні ч.4 ст.137 ЦПК України, а тому сплачені позивачем [PERSON] на користь адвоката 7000 грн. 00 коп. за надання професійної правничої допомоги, що підтверджені в ході судового розгляду, підлягають стягненню в її користь із відповідача в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по даній справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved