Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

у червні 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 02 жовтня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Volkswagen" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року № 753/13042/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ "СК "Саламандра". 08 грудня 2022 року страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 158700,00 грн. Відповідно до висновку експерта, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. [NUMBER] склала 429 844,98 грн.; ринкова вартість автомобіля після ДТП у пошкодженому стані склала 109 146,74 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, майнову шкоду в розмірі 161 998,24 грн (різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП з урахуванням страхового відшкодування, сплаченого страховиком відповідача), 4000,00 грн - витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП; 8000,00 грн - витрати за послуги експерта. Окрім того, позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12 червня 2023 року матеріали позову передані судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 26 липня 2023 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 19 червня 2023 року відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від третьої особи Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра" 28 червня 2023 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання від третьої особи про долучення до матеріалів справи копії документів, які витребовувались ухвалою суду від 23 червня 2023 року. Судове засідання, призначене на 26 липня 2023 року було відкладено на 25 серпня 2023 року за клопотанням представника відповідача. 7 серпня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що звіт про оцінку матеріальних збитків автомобіля, від 19 жовтня 2022 року та висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження від 30 березня 2023 року не є належними доказами у справі, оскільки при їх складання експертами не було дотримано норм чинного законодавства України. У звіті про оцінку та висновку експерта відсутнє положення про те, що експерти попередженні про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України та що вони обізнані про те, що висновок підготовлено для подання до суду. Зауважив, що вартість запасних частин є значно завищеною та не відповідає середньо-ринковим цінам, необхідних для відновлення транспортного засобу. Різниця між звітом про оцінку та експертним висновком щодо вартості залишків транспортного засобу є суттєвою. Вважає, що сума страхового відшкодування, яка була виплачена позивачу страховою компанією є достатньою для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Крім того, зважаючи на те, що відповідач не погоджується із розміром матеріального збитку, що визначений як звітом про оцінку так і висновком експерта, просив суд призначити у справі автотоварознавчу експертизу. Судове засідання призначене на 25 серпня 2023 року було відкладено на 20 вересня 2023 року у зв`язку з неявкою представника відповідача. 4 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення представника позивача щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов. 7 вересня 2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення. 18 вересня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, а саме рецензії на звіт про оцінку розміру реальних збитків, завданих [PERSON] . Судове засідання, призначене на 20 вересня 2023 року було відкладено на 21 вересня 2023 року за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 21 вересня 2023 року представник відповідача наполягала на призначені у справі автотоварознавчої експертизи. За клопотанням представника позивача судом було ухвалено викликати у судове засідання судового експерта [PERSON] для надання ним роз`яснень висновку, що був ним складений на замовлення позивача та оголошено у справі у зв`язку з цим перерву до 9 жовтня 2023 року. У судовому засіданні 9 жовтня 2023 року було допитано експерта [PERSON] , який надав роз`яснення стосовно складеного ним звіту та надав відповіді на питання представника відповідача щодо спірних питань, які є у його звіті, на думку представника відповідача. Після допиту експерта представник відповідача наполягав на призначені у справі експертизи. 10 жовтня 2023 року судом було постановлено ухвалу про призначення у цивільній справі №753/9762/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП судову автотоварознавчу експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Київ, вул. Богомольця, 10). Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. 27 листопада 2023 року до суду від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання експерта разом з матеріалами справи № 753/9762/23 (фактично було передано судді 29 листопада 2023 року) щодо надання об`єкта дослідження для огляду, а також оплати вартості експертизи. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року було поновлено провадження у справі з метою розгляду клопотання експерта та призначено розгляд справи в судове засідання на 11 грудня 2023 року на 16 год. 30 хв. Судове засідання призначене на 11 грудня 2023 року було відкладено на 13 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року було задоволено клопотання експерта щодо надання об`єкта дослідження для огляду, а також оплати вартості експертизи; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. У грудні 2023 року матеріали справи було направлено до експертної установи - Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 14 березня 2024 року до суду від представника позивача адвоката Дмитрієва С.О. надійшла заява про те, що він надалі не буде здійснювати представництво інтересів позивача, оскільки припинив трудові відносини із АО «Домінанта», клієнтом якого є позивач. 10 квітня 2024 року від експертної установи на адресу суду надійшов висновок за результатами судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19-23/63373-АВ від 13 березня 2024 року, та повернуто матеріали цивільної справи № 753/9762/23, які фактично були передані судді 12 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 22 травня 2024 року. 22 квітня 2024 року до суду від адвоката Криворучко В.О. надійшла заява на ознайомлення з матеріалами справи та надано докази того, що вона є представником позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 2 травня 2024 року задоволено клопотання адвоката позивача про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференцзв`язку. 13 та 15 травня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач, з урахуванням висновку експерта від 13 березня 2024 року просив суд стягнути з позивача матеріальну шкоду в розмірі 209518,21 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн, витрати на проведення експертного дослідження та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Судове засідання 22 травня 2024 року було відкладено на 17 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача. 17 липня 2024 року судом у розгляді справи було оголошено перерву до 15 серпня 2024 року за клопотанням представника відповідача для надання часу на ознайомлення із заявою про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 15 серпня 2024 року з урахуванням позиції представника відповідача, яка не заперечувала проти прийняття до розгляду заяви представника позивача про збільшення позовних вимог, судом, зважаючи на підстави та строки її подання, було прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вказала, що оскільки автомобіль позивача був повністю знищений, страхова компанія не змогла сплатити повну вартість завданої майнової шкоди з урахуванням розміру зобов`язань за страховим полісом та сплатила позивача регламентну виплату у повному обсязі за вирахуванням франшизи, а отже, оскільки вину відповідача у ДТП було встановлено відповідним судовим рішенням, він має сплатити позивачу різницю між вартістю майнового збитку завданого позивачу та страховою виплатою. Крім того, просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн, зазначивши, що автомобіль позивача був повністю знищено, у позивача через це змінився спосіб та ритм життя, він був дуже пригнічений втратою транспортного засобу, оскільки не може тепер його використовувати як у повсякденному житті так і для самостійного заробітку. Просила позовні вимоги задовольнити повністю, а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), вказала, що страхова компанія відповідача мала бути відповідачем, а не третьою особою у справі, адже саме на страхову компанію покладено обов`язок виплатити страхову виплату в межах, визначених у страховому полісі. Крім того, вони мають й відшкодувати моральну шкоду позивачу. Вказала, що в матеріалах справи відсутня схема ДТП, на якій чітко було б зазначено пошкодження, які отримав автомобіль позивача під час ДТП за участі автомобіля відповідача, оскільки наразі не можливо встановити, з огляду на час який минув з моменту ДТП, які саме пошкодження були завдані автомобілю позивача в ДТП, яке відбулось 2 жовтня 2022 року. Вказала, що відповідача не було запрошено на огляд транспортного засобу, коли це здійснювалось за замовленням страхової та він не міг висловити свої заперечення, у випадку встановлення, що до ДТП автомобіль позивача вже мав певні пошкодження. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. 2 жовтня 2022 року о 21:55 годині у м. Києві на вул. Кам`янська, 133/1 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen transporter», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-benz», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/13042/22 від 17 листопада 2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Постанова набрала законної сили. (постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто апелянту у зв`язку із пропуском строку на подання апеляційної скарги). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen transporter», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК Саламандра», відповідно до полісу № 211019964 (а.с.222, т.1). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була у встановлено законом порядку застрахована у ПрАТ «СК «Саламандра» позивач звернувся до нього із відповідною заявою щодо виплати страхового відшкодування. За результатами розгляду вказаної заяви ПрАТ «СК «Саламандра» виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 158700 грн., що відповідає ліміту за страховим полісом (франшиза - 1300 грн) (а.с. 31, т.1). З огляду на вказане, суд відхиляє доводи представника відповідача проте, що страхова компанія не повністю здійснила виплату страхового відшкодування позивачу, доказів протилежного суду представником відповідача надано не було. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до висновку експерта від 13 березня 2024 року № СЕ-19-23/63373-АВ, яка була проведена на виконання ухвали суду від 10 жовтня 2023 року про призначення автотоварознавчої експртизи, що була призначена за клопотанням представника відповідача, ринкова вартість транспортного засобу потерпілого «Mercedes-Benz 315 CDi» д.н.з. [NUMBER] станом до настання ДТП 2 жовтня 2020 року складала 398563,48 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Mercedes-Benz 315 CDi» д.н.з. [NUMBER] після ДТП 2 жовтня 2022 року складає - 30345,27 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу станом на 2 жовтня 2022 року складає 760553,15 грн (а.с. 205-243, т.2) Отже, судом встановлено, що транспортний засіб позивача фізично знищений. Відповідно до пункту 7.17 Методики якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. Згідно із статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, з урахуванням висновку експерта від 13 березня 2024 року різниця між вартістю транспортного засобу «Mercedes-Benz 315 CDi» д.н.з. [NUMBER] до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка має бути відшкодована позивачу, становить 368218,21 грн. Страховою компанією відповідача позивачу було здійснено виплату в межах страхової суми (160000 грн) за мінусом франшизи (1300 грн), тобто 158700 грн, отже відповідач має сплатити на користь позивача суму у розмірі 209518,21 грн (368218,21 грн -158700 грн). У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що оскільки відповідач не був присутній при складанні акту огляду транспортного засобу, який здійснювався за замовленням його страхової компанії, а експерт оглядав транспортний засіб через 2 роки після ДТП, то точно встановити які саме пошкодження були отримані автомобілем потерпілого у ДТП 2 жовтня 2022 року, з урахуванням такого. Згідно з пунктом 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. Крім того, доводи представника відповідача про те, що відповідача не було викликано для проведення огляду колісного транспортного засобу для проведення оцінки, не є обґрунтованими, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку експерта розрахунків, враховуючи те, що при огляді транспорного засобу потерпілого експертом ДНДЕКЦ відповідач був присутній, що підтверджується висновком експерта (а.с. 210, т.2). Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі № 645/2553/15-ц, від 23 листопада 2020 року у справі № 643/10751/16-ц). Також суд зазначає, що заперечуючи проти зазначених у висновку експерта пошкоджень транспортного засобу позивача, представник відповідача не надав жодних належних, достатніх та достовірних доказів, що у ДТП 2 жовтня 2022 року автомобіль позивача отримав інші пошкодження, тобто представник відповідача вдається до застосування концепції «негативного доказу», а саме стверджуючи про неналежність поданого доказу позивачем, чим обґрунтовує власну позицію, що по суті є недобросовісним користуванням своїми процесуальними правами та обов`язками. Разом з тим, представник відповідача не може будувати власну позицію на тому, що його позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу втрачається уся концепція принципу змагальності. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи все вище викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача на відшкодування майнової шкоди у розмірі 209 518,21 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) підлягає повному задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати останнього на послуги евакуації транспортного засобу у розмірі 4000 грн. Розмір цих витрат позивача підтверджується актом виконаних робіт від 3 жовтня 2022 року, укладений між позивачем та ФОП « [PERSON] », відповідно до якого транспортний засіб позивача було евакуйовано з пр-т Бажана в м. Києві до пр-ту Соборності в м. Києві та вартість послуг становить 4000 грн, та чеком № 533292204 про здійсненну позивачем оплату (а.с. 28-29, т.1). Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року № 761/14285/16 «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань». З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відповідного відшкодування, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що автомобіль був фізично знищено, неможливість використовувати автомобіль призвела до життєвих незручностей та необхідності докладати додаткових зусиль для організації життя. Поряд з цим, суд враховує, що позивачем не було долучено до матеріалів справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування визначення розміру моральної шкоди. У зв`язку із цим, враховуючи вище зазначене, з огляду на глибину душевних страждань і переживань позивача, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 10000 грн до 5000 грн. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2185,18 грн, який вирахуваний судом з урахуванням часткового задоволення позовних вимог майнового характеру (1% від суми задоволених вимог у розмірі 218518,21 грн (213518,21 грн майнова шкоди + 5000 грн моральна шкода). При цьому суд зазначає, що представником позивача не вірно визначалась сума судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди із врахуванням підпункту 5 пункту 1 частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий зір», оскільки така визначає судовий збір за моральну шкоду при поданні позову про захист честі та гідності фізичної особи. Також суд відмовляє у задоволенні вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судового збору за подання заяви про забезпечення позову та заяви про забезпечення доказів у загальному розмірі 1073,60 грн, оскільки судом було відмовлено у задоволенні таких заяв. Витрати на складання висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження від 30 березня 2023 року № 42/23 у розмірі 8000 грн також не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням такого. Звертаючись із позовом до суду, представник позивача вказував, що оскільки страхова компанія відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» не реагувала на його адвокатські запити та не надавали документи, на підстави яких було вирахувано вартість транспортного засобу позивача до та після ДТП, зважаючи на те, що на думку позивача такі суми були значно занижені, позивач звернувся до судового експерта для визначення розміру завданих йому збитків. Крім того, 18 вересня 2023 року представником позивача суду надано рецензію Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» на звіти про незалежну оцінку розміру реальних збитків, виконаних оцінювачем [PERSON] , відповідно до якої зміст та структура висновку про оцінку, з урахуванням факту проведеної оцінки фахівцем «оцінювач», не відповідає вимогам пункту 60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Огляд КТЗ, що оцінюється оцінювачем [PERSON] особисто не проводився, ідентифікацію об`єкта оцінки проведено оцінювачем умовно, виключно по даним свідоцтва про реєстрацію. Модифікація КТЗ, що має вплив на відбір відповідного аналогу за даними Бюлетеня автотоварознавця, прийнята у звіті без будь-яких обґрунтувань. Вказаний у звіті VIN- код не відповідає дійсності, відсутні посилання на відповідні сайти-декодери VIN для отримання необхідної інформації щодо ідентифікації для проведення відповідних оціночних процедур, не вірно визначено дату виробництва КТЗ, не встановлена комплектність КТЗ, що мало вплив на вибір відповідного аналога з довідкової літератури, відсутні будь-які фотоматеріали про отримані пошкодження КТЗ. У загальному зроблено висновок про те, що звіт від 19 жовтня 2022 року № 28/10-22 та звіт від 19 жовтня 2022 року № 2801/10-22 не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та непрофесійними (а.с. 106-110, т.2). При цьому, суд при визначені розміру відшкодування, яке має бути стягнуто на користь позивача, враховував саме висновок судової автотоварознавчої експертизи, яка була проведення на виконання вимог ухвали суду від 10 жовтня 2024 року, який був прийнятий й позивачем, що підтверджується поданням представником позивача заяви про збільшення позовних вимог, яка ґрунтувалась саме на цьому висновку експерта. Вказана автотоварознавча експертиза була оплачена відповідачем, а отже з нього не підлягають до стягнення витрати позивача на проведення експертизи у розмірі 8000 грн. Разом з тим представник позивача просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо стягнення з відповідача зазначеного розміру судових витрат, аргументуючи це тим, що такий розмір є неспівмірним та значно завищеним з огляду на предмет та підстави позову. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано копію договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року, укладений між позивачем та АО «Домінанта». Відповідно до пункту 2.1. договору об`єднання зобов`язувалось надавати позивачу правову допомогу з усіх питань відшкодування шкоди та збитків, завданих ДТП 2 жовтня 2022 року за участю позивача, обставини заподіяння яких випливають із постанови Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/13042/22 від 17 листопада 2022 року. Також вказаним пунктом визначено перелік послуг, з яких складається правова допомога. Пунктом 6.1 договору було визначено, що вартість правової допомоги за цим договором визначена у фіксованому розмірі - 30000 грн. Також до позовної зави додано платіжну інструкцію від 25 квітня 2023 року про сплату 30000 грн позивачем на користь АО «Домінанта» за укладеним договором про надання правової допомоги та копію ордеру на адвоката Дмитрієва С.О., який є адвокатом АО «Домінанта». Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину. В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); - при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); - суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази, долучені до неї, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на кількість та тривалість судових засідань, часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 12000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial