Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь пеню за прострочення повернення суми боргу за договором позики від 13.03.2021 року; вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої вимоги позивач мотивував тим, 13.03.2021 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 122 765 грн 00 коп., а останній зобов`язався повернути борг до 17.03.2021 року. За умовами договору, у випадку невиконання умов останнього, відповідач має сплатити на користь позивача пеню у розмірі 1% від розміру позики за кожен день прострочення повернення позики. За умовами додаткової угоди від 17.03.2021 року пеня в розмірі 1 % нараховується на розмір не суми позики, а на залишок неповернутого боргу. Відповідач повернув грошові кошти в не в повному обсязі, а саме в сумі 27 800 грн 00 коп., чим порушив умови договору. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 03.06.2022 року було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь позивача суму боргу в розмірі 94 965 грн 00 коп. та пеню за прострочення повернення суми боргу в розмірі 90 000 грн 00 коп. Також заочним рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.01.2023 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто пеню за прострочення повернення суми боргу за період з 03.06.2022 року по 22.09.2022 року в розмірі 90 000 грн 00 коп. Незважаючи на прийняті судом рішення про стягнення боргу та пені відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання та не повертає суму позики. Від дня ухвалення останнього судового рішення у цивільній справі № 537/2498/22 27.01.2023 року та по день подачі позову до суду 27.02.2024 року пройшло 395 днів, а значить розмір пені за прострочення повернення суми боргу, згідно умов договору складає 375 111 грн 75 коп., у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі . 29.02.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 15.04.2024 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій прохав суд остаточно постановити рішення яким: стягнути з відповідача [PERSON] на його користь пеню за прострочення повернення суми боргу за договором позики від 13.03.2021 року у розмірі 90\~000 грн 00 коп.; вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справу, представництво своїх інтересів довірив адвокату Шевченку С.М. Представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко С.М у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справу, однак надав суду заяву, відповідно до якої зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, письмово про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов суду не направив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, приймаючи до увагу думку позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків: Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючі правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 13.03.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (грошової). Відповідно до умов даного договору відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у позику у розмірі 122 765 грн 00 коп., які зобов`язувався повернути до 17.03.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 13.03.2021 року (а.с. 9). Згідно п. 5.2 договору позики при порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від розміру позики за кожний день прострочення повернення боргу. 17.03.2021 року між сторонами була укладена додаткового угода до договору грошової позики від 13.03.2021 року, відповідно до якої п. 5.2. викладений у наступній редакції: «При порушенні позичальником строку повернення позики, вказаного в п. 3.2. цього договору, він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми залишку неповернутої позики за кожен день прострочення позики. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав умови договору з повернення грошових коштів, у зв`язку з чим рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 03.06.2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 94 965 грн 00 коп., пеню за прострочення повернення суми боргу в розмірі 90 000 грн 00 коп. та 4 500 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу. Рішення суду набрало законної сили 12.07.2022 року. 27.01.2023 року заочним рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука з [PERSON] на користь позивача було стягнуто пеню за прострочення повернення суми боргу за період з 03.06.2022 року по 22.09.2022 року в розмірі 90 000 грн 00 коп. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики, умови якого [PERSON] у встановлені строки в повному обсязі не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки (даний факт підтверджено представником, який посвідчив відповідність копії оригіналу розписки) та відсутністю заперечень відповідача. Дійсність договору презумується. За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2\~ст. 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що час прострочення виконання зобов`язання становить 395 днів з моменту ухвалення судом рішення у справі № 537/2498/22 27.01.2023 року по день подачі позову до суду 27.02.2024 року. За умовами договору при порушенні позичальником строку повернення позики, вказаного в п. 3.2. договору позики, він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від суми залишку не повернутої позики за кожен день прострочення позики. Суду не доведено, що рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03.06.2022 року є виконаним, а відтак суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, яку він розрахував у розмірі 375\~111 грн 75 коп. (94\~965 грн 00 коп. суми позики, яка не повернута х 1% розміру пені х 395 днів (кількість днів прострочення за період з 27.01.2023 року по 27.02.2024 року) = 375\~111 грн 75 коп. Правильність розрахунків відповідачем не оспорена. В ході розгляду справи представником позивача була подана заява про зменшення позовних вимог, згідно якої останній просив стягнути з відповідача 90 000 грн 00 коп. пені за прострочення повернення суми боргу, що вважає достатнім розміром відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49\~ЦПК України\~позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за прострочення повернення суми боргу в сумі 90 000 грн 00 коп. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору при\~подачі позову\~до суду\~з \~підстав,\~передбачених п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. - згідно ставок, передбачених вказаним Законом станом на дату ухвалення рішення. Щодо вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: За змістом статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вимога ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved