Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь [PERSON] суму відшкодування у розмірі 62 702,56 грн., що складається з: страхове відшкодування у розмірі 51 317 грн. 04 коп.; інфляційне збільшення у розмірі 3 642 грн. 98 коп.; 3% річних у розмірі 1 299 грн. 09 коп.; пеня у розмірі 6 443 грн 45 коп. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 10.07.2020 р. приблизно о 10 год 45 хв. в м. Києві по Брест-Литовському шосе, 19 км, сталося ДТП за участі автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та «ВАЗ-21150» д.н. [NUMBER] , «Ауді» д.н. [NUMBER] , причепу «Пава» д.н. [NUMBER] , який був приєднаний «Мітсубіші Лансер» д.н. [NUMBER] та «Богдан» д.н. [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/7133/20 від 12.11.2020 р. водія «Ауді» д.н. [NUMBER] було визнано винним за ст. 124 КУпАП. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Ауді» д.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» (далі - Страхова компанія) полісом обов`язкового страхування №200462474. 15.01.2021 р. ПрАТ «СК «УНІКА» сплатила Позивачу страхове відшкодування в розмірі 78 682 грн. 96 коп. (платіжне доручення №194478). Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування Позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 27 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», у задоволенні позовних вимог заперечували. 11 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року було призначено у справі судово автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І.В. 03 червня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року було відновлено провадження у справі. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не прибув, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 10.07.2020 р. приблизно о 10 год 45 хв. в м. Києві по Брест-Литовському шосе, 19 км, сталося ДТП за участі автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та «ВАЗ-21150» д.н. [NUMBER] , «Ауді» д.н. [NUMBER] , причепу «Пава» д.н. [NUMBER] , який був приєднаний «Мітсубіші Лансер» д.н. [NUMBER] та «Богдан» д.н. [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/7133/20 від 12.11.2020 р. водія «Ауді» д.н. [NUMBER] , [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Ауді» д.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» (далі - Страхова компанія) полісом обов`язкового страхування №200462474. 02.07.2020 року між страхувальником [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено Договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200462474 (надалі - Поліс). Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «AUDI А3», д.н.3. [NUMBER] . Відповідальність за шкоду, заподіяну майну згідно вказаного поліса - 130 000, 00 грн., франшиза - 2 000, 00 грн. 27.07.2020 р. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 15.01.2021 р. ПрАТ «СК «УНІКА» сплатила Позивачу страхове відшкодування в розмірі 78 682 грн. 96 коп. (платіжне доручення №194478). 07.05.2021 р. представником позивача адвокатом Олексієнком М. М. було направлено адвокатський запит до ПрАТ «СК «УНІКА» про надання інформації та копії звіту на підставі якого здійснювалася виплата. 17.05.21 р. своїм листом (вих. № 1367) ПрАТ «СК «Уніка» надали відповідь на адвокатський запит разом з додатками: - Платіжне доручення №194478 від 15.01.21 р. щодо виплати страхового відшкодування на суму 78 682 грн. 96 коп. - Висновок Експертного дослідження №8356 від 11.01.21 р. ТОВ « СЗУ Україна» відповідно до якого вартість КТЗ у пошкодженому стані «Volkswagen» д.н. [NUMBER] складає 75 379,56 грн. - Звіт №4732 від 04.12.20 р. ТОВ «СЗУ Україна» про оцінку вартості (розміру) збитку, заподіяних пошкоджень транспортного засобу відповідно до якого Вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen» д.н. [NUMBER] станом на дату оцінки, становить 176 152,65 грн. Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування Позивач замовив автотоварознавче дослідження. Відповідно до звіту №01-26/09 від 26.09.2021р. вартість відновлювального ремонту «Volkswagen» д.н. [NUMBER] становить 319 491 грн. 00 коп., ринкова вартість «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , без обліку аварійних пошкоджень становить 188 653 грн. 30 коп. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , становить 188 653 грн. 30 коп. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами спеціального Закону - Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV зі змінами (надалі за текстом рішення - Закон). Статтею 3 Закону зазначено, що обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, Статтею 22.1. Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. 27.07.2020 року до ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся Позивач з заявою про виплату страхового відшкодування з приводу пошкодження автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з дорожно-транспортною пригодою. 30.07.2020 року представником Відповідача за участю Позивача було оглянуто транспортний засіб «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] , про що складено Протокол технічного огляду. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Страховиком було замовлено здійснення автотоварознавчої експертизи пошкодженого транспортного засобу, та отримано від ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» Звіт № 4732 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 01.08.2020 року (надалі - Звіт). Відповідно до Звіту вартість відновлювального ремонту становить 177 931, 08 грн., ринкова вартість транспортного засобу на дату ДТП становить 156 062, 52 грн. Таким чином, відповідно до вказаного висновку, автомобіль за Законом є фізично знищеним, вартість залишків визначена Відповідачем на підставі Висновку експертного дослідження № 8356 від 11.01.2021 р. про визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу, яка складає 75 379, 56 грн. Складеного даний висновок судовим експертом Рябчуком А.В. Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування Позивач замовив автотоварознавче дослідження. Відповідно до звіту №01-26/09 від 26.09.2021р. вартість відновлювального ремонту «Volkswagen» д.н. [NUMBER] становить 319 491 грн. 00 коп., ринкова вартість «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , без обліку аварійних пошкоджень становить 188 653 грн. 30 коп. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , становить 188 653 грн. 30 коп. У зв`язку з тим, що наявно декілька висновків, проте з різними сумами страхового відшкодування, судом було задоволено клопотання сторони позивача та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу. З наявного в матеріалах справи висновку експерта від 15.05.2024 за №СЕ-19-23/16477-АВ вбачається, що: 1) Вартість матеріального збитку, завданого власнику ринкова вартість КТ3 «Volkswagen Caddy», номер кузова [NUMBER] , 208 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 07.12.2021, складала 160 709,00 грн (сто шістдесят тисяч сімсот дев?ять грн 00 коп.). 2) Ринкова вартість КТ3 «Volkswagen Caddy», 2008 року виготовлення, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , після дорожньо-транспортної пригоди, станом на 07.12.2021, складала 2 104,88 грн (дві тисячі сто чотири грн 88 коп.). Враховуючи зазначене, сума збитку становить 157 227 грн. 74 коп. з розрахунку наведеного нижче. 160 709,00 грн. (Св) - 2 104,88 грн. (Сп) = 158 604,12 грн. (Сз). Св - вартість автомобіля до ДТП; Сп - вартість автомобіля після ДТП; Сз - сума прямого збитку; 130 000 грн. 00 коп. (Сл) - 78 682 грн. 96 коп. (Сч) = 51 317 грн. 04 коп. (Сд) Сл - ліміт страхового відшкодування; Сч - частково виплата страхового відшкодування; Сд - сума заборгованості ПрАТ «СК «Уніка» зі сплати страхового відшкодування; Страховий ліміт по полісу обов?язкового страхування становить 130 000 грн.00 коп. Отже, як вбачається з матеріалів справи Страхова компанія зобов?язана була сплатити 130 000 грн. 00 коп. В той же час, Страхова компанія сплатила лише 78 682 грн. 96 коп. Таким чином, Страхова компанія зобов`язана доплатити Позивачу 51 317 грн. 04 коп. Враховуючи, ПрАТ «СК «УНІКА» не здійснила виплату страхового відшкодування в повному обсязіто відповідач зобов?язана сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати від суми своєї заборгованості. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов?язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов?язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов?язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов?язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов?язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов?язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов?язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від в 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК У країни поширюються як на договірні зобов?язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов?язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК У країни). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов?язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов?язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов?язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295г16, за змістом яких грошове зобов?язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приписи ст. 625 ЦК України застосовуються у деліктних зобов?язаннях щодо відшкодування шкоди, що підтверджується постановою Великої Палати Верховного суду України по справі № 686/21962/15-ц прийнятою 16.05.2018 р. постановою Верховного суду України по справі № 456/3525/15 прийнятою 13.02.2019 р. постановою Верховного суду України по справі № 758/9445/16-ц прийнятою 11.02.2019 р. Враховуючи наведене ПрАТ «СК «УНІКА» зобов?язана сплатити позивачу пеню в розмірі - 6 443 грн 45 коп. 3% річних в розмірі - 1 299 грн. 09 коп. та інфляційні втрати в розмірі - 3 642 грн. 98 коп. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відшкодування у розмірі 62 702,56 грн., що складається з: страхове відшкодування у розмірі 51 317 грн. 04 коп.; інфляційне збільшення у розмірі 3 642 грн. 98 коп.; 3% річних у розмірі 1 299 грн. 09 коп.; пеня у розмірі 6 443 грн 45 коп. Відтак вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved