Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

18 березня 2024 року до суду відповідно до ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 лютого 2024 року про передачу справи за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником [PERSON] через систему «Електронний суд» 22 лютого 2024 року, в якій вона просить усунути [PERSON] та [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0839 га за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1083 за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1 га за адресою [ADDRESS] , автомобіля «Ford Scorpio», державний номер [NUMBER] , автомобіля «Mersedes Benz», державний номер [NUMBER] та причепу ПГМФ 8916, державний номер [NUMBER] . Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] , їх спільні неповнолітні діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] , а також повнолітні дочки спадкодавця від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Вважаючи, що [PERSON] та [PERSON] не мають права на спадкування після смерті їх батька, оскільки вони ухилялись від надання йому необхідної матеріальної та фізичної допомоги, не відвідували його під час хвороби, не цікавились його життям, позивач просила усунути [PERSON] та [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнати право власності в порядку спадкування за законом за нею та її спільними зі спадкодавцем дітьми [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 24 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 21 травня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Луконіної Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначила, що у 2021 році [PERSON] захворів на COVID-19 та перебував у лікарні. Доньки приймали безпосередню участь у догляді за батьком, готували їжу, придбавали необхідні ліки, постійно перебували у контакті з ним та лікарями, пильно слідкували за його станом та чітко виконували всі рекомендації по лікуванню. Батько часто надсилав [PERSON] відео з лікарні, за можливості виходив з донькою на відеозв`язок. Зі скріншотів переписки у месенджері Вайбер вбачається, що відповідачки не лише не ухилялися від догляду за хворим батьком, а навпаки приймали активну участь у його житті під час його перебування у лікарні. Конфліктна ситуація між позивачкою та відповідачками виникла з приводу розподілу спадщини, коли [PERSON] , вважаючи, що все майно, що належало [PERSON] за життя, має успадкувати лише вона та неповнолітні діти померлого, дізналася, що доньки її померлого чоловіка не мають наміру відмовлятися від свого права на спадкування після смерті батька. З метою позбавлення законних спадкоємців померлого [PERSON] , його повнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , спадку, [PERSON] штучно створила спір, звернувшись із позовом про усунення їх від спадкування, не надавши суду доказів того, що відповідачки умисно, винно ухилялися від обов`язку забезпечити підтримку і допомогу своєму батькові [PERSON] під час проходження ним лікування з приводу коронавірусної інфекції, а також того, що через хворобу він потребував якоїсь визначеної допомоги від своїх доньок, яку вони відмовились би йому надати. Крім того, зазначає, що звертаючись з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, позивачка не надала доказів наявності будь-яких перешкод в оформленні спадщини у нотаріуса, за такого спір між сторонами в цій частині взагалі відсутній. Таким чином, зважаючи на безпідставність позовних вимог та не підтвердження їх належними доказами, просила у їх задоволенні відмовити повністю. 06 серпня 2024 року від позивача надійшла заява, подана через систему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] , про залишення позову без розгляду. Ухвалою від 06 серпня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. 12 серпня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Луконіна Н.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати зловживанням процесуальними правами подання [PERSON] позову про усунення від спадкування [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачем, який є завідомо безпідставним і має очевидно штучний характер та ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги №30-200/04-2024 від 30.04.2024 року в сумі 15360 грн. 15 серпня 2024 року від позивача надійшли заперечення на вищезазначену заяву, подані через систему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] , відповідно до яких у задоволенні заяви про стягнення понесених судових витрат вона просила відмовити у повному обсязі, зважаючи на наступне. Представник позивач зазначила, що позивач звернулася до суду з метою захисту своїх прав та прав її неповнолітніх дітей, отже, позовна заява має обгрунтований предмет та підстави звернення до суду. Натомість, підставою для звернення з заявою про залишення позову без розгляду стало переосмислення нею ситуації та бажання дійти згоди з відповідачами, які є рідними сестрами її дітей, з приводу поділу спадкового майна у позасудовому порядку. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат має подаватися у першій заяві по суті спору, чого відповідачем [PERSON] не було зроблено при подачі відзиву на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд заяви про стягнення понесених судових витрат без її участі, яку підтримала та просила задовольнити. Представник позивача через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд заяви про стягнення понесених судових витрат без її участі та участі [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву про стягнення судових витрат, приходить до наступного. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, звертаючись із заявою про стягнення понесених судових витрат відповідачу необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується. Відповідно до ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Що стосується визнання зловживанням процесуальними правами подання [PERSON] позову про усунення [PERSON] та [PERSON] від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Таким чином, пред`явлення позову є диспозитивним правом позивача. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи з заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. З системного тлумачення положень частин 5,6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами як учасниками спадкових правовідносин існує спір з приводу спадкування майна (усунення від спадкування відповідачів), належного померлому [PERSON] , на підтвердження чого позивачем було надано разом з позовною заявою відповідні докази, у зв`язку з чим на стадії відкриття провадження та підготовчого розгляду суд не вбачав підстав вважати позов таким, що має очевидно штучний характер та був завідомо безпідставним. Також слід зазначити, що позовна заява була залишена судом без розгляду за заявою позивача до початку розгляду справи по суті, на стадії підготовчого провадження. Судом не встановлювались обставини зловживання процесуальними правами з боку позивача, у зв`язку з чим до позивача не застосовувались будь-які заходи у зв`язку зі зловживанням правами. Подання заяви про залишення позову без розгляду є формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами позивачем. Позивач, скористалась своїм правом і подала заяву про залишення позову без розгляду. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у відзиві на позовну заяву, поданому відповідачем, відсутній. Також суд вважає необхідним зазначити, що статтею 135 ЦПК України передбачене забезпечення та попередня оплата судових витрат. Так, відповідно до частини 1 вказаної статті як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу). Відповідно до п.1 ч.4 ст.135 ЦПК України, таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов. Таким чином, представник відповідача [PERSON] адвокат Луконіна Н.В., вбачаючи ознаки завідомо безпідставного позову та ознаки зловживання правом на позов з боку позивача, ще під час подачі відзиву на позовну заяву мала право та можливість заявити клопотання про забезпечення та попередню оплату судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, однак, таким правом не скористалася. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Луконіної Н.В. про стягнення з позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed