Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-20 00:00:00

08 травня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 24 липня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міськвиконкому Сумської області, актовий запис №258. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння між сторонами, різних поглядів на вирішення сімейних проблем, та виконання сімейних обов`язків. Все це у своїй сукупності створили умови, за яких вже понад рік сторони шлюбно-сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Від цього шлюбу сторони мають двох доньок, які на час подачі позову до суду досягли свого повноліття. 14 червня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. 15 серпня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд надати сторонам строк на примирення, посилаючись на те, що дійсно між нею та позивачем інколи виникають не порозуміння, однак вони не несуть систематичний характер, сторони проживають разом і продовжують вести спільне господарство. Зі свого боку відповідач докладає зусилля щодо налагодження відносин ніж нею та позивачем, тому просить суд надати їм строк на примирення терміном в 6 місяців. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області постановленою 21 серпня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання строку на примирення відмовлено. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, із свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданого 24 липня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міськвиконкому Сумської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились [INFO] , про що в цей день в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №258, і прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . (а.с.4) Як зазначено позивачем в його позовній заяві, від цього шлюбу сторони мають двох дочок, які на час подачі позову до суду досягли свого повноліття. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач на розірванні шлюбу наполягає, вказуючи, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, відповідач позов не визнає. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя, подружнє життя у сторін не склалося, позивач не бажає зберігати сім`ю, їхній шлюб існує формально, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливі, оскільки розгляд справи в суді триває майже три місяці і за цей час позивач не виявив бажання зберегти шлюб. Крім того, відповідач, протягом даного строку належних та переконливих кроків для збереження сім`ї не зробила. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач [PERSON] на примирення не згодний, а також те, що примушення до шлюбу не допускається, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд вважає, що їх сім`я остаточно розпалась, а тому цей шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач просить не стягувати з відповідача судовий збір, суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved