Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Швець А.О. звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з данною позовною заявою. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 22 січня 2006 року між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружжя мають двох дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Спільне життя подружжя не склалось. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. З того часу відповідач перестала приймати участь в житті дітей. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами неповнолітньої доньки в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує. Діти знаходяться на повному фінансовому забезпеченні батька. У зв`язку з викладеним просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 23.02.2024 року відкрито провадженя у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 09.05.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Постановлено замінити третю особу Службу у справах дітей і сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації на Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, щодо заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористалась, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 22 січня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року було розірвано. Від спільного подружжя позивач та відповідач мають двох дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Як убачається з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] 21129 від 06.02.2024 року, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, на прийом до лікаря-педіатра приходить завжди у присутності батька. Відповідно до копії характеристики учениці 6-Д класу - [PERSON] зазначено, що батько учениці приділяє належну увагу вихованню доньки, піклується про її здоров`я та навчання. Постійно спілкується з класним керівником та учителями. Регулярно відвідує батьківські збори. Згідно акту №30 оцінки потреби сім`ї та висновку до нього, складеному фахівцем [PERSON] відділа соціальної роботи Вишгородського міського територіального центу соціального обслуговування Служби у справах дітей, дитина [PERSON] проживає в належних умовах, батько піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підтвердження спроможності у забезпеченні неповнолітньої [PERSON] позивач надає Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2024 року відповідно до якого останній має земельні ділянки та житловий будинок, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме легкового автомобіля. Наявність грошових коштів у позивача підтверджується декларацією за 2021 рік та випискою з банку в період з 2021 по 2023 роки. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19 лютого 2024 року, який здійснив депутат Вишгородської міської ради [PERSON] , підтверджено, що [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , та непонолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] є. Мати [PERSON] не проживає за даною адресою. Зі слів дітей мати не бере участь в житті сім`ї після того, як батьки розірвали шлюб. Донька [PERSON] знаходиться на повному фінансовому забезпеченні батька. Як вбачається з Акту про фактичне місце проживання №2669/М-А від 13 червня 2024 року, складеного депутатом Димерської селищної ради Мургою В.М. у присутності сусідів, відповідач [PERSON] фактично проживала по [ADDRESS] з 2019 по 2023 рік. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2024/007102289 від 18.06.2024 року відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позовних вимог відповідача. Проте суд не приймає до уваги дану заяву як згоду на позбавлення батьківських прав, оскільки вона нотаріально не засвідчена. Комісія з питань захисту прав дитини Вишгородської міської ради, відповідно до рішення виконкому Вишгородської міської ради №490 від 15 серпня 2024 року, надала висновок про недоцільніть позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , відповідно до якого позбавлення є недоцільним у зв`язку з відсутністю підстав. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Поданий у даній справи висновок дослідженим у справі доказам не відповідає та не містить належного обґрунтування недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача та не відповідає інтересам дитини, грунтується лише на відомостях які надані класним керівником у телефонній розмові. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , данні факти, є підставою для позбавлення її батьківських прав, як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, байдужа до її долі. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про можливість позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved