Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Зі змісту заяви, заявник просить суд встановити факт, що він здійснює постійний сторонній догляд за своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка за станом свого здоров`я відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, а також той факт, що відсутні інші особи, окрім заявника [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] , інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за [PERSON] . Згідно ухвали судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2023 було відмовлено у відкритті провадження у справі. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 24.01.2024 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2023 скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду. 29.05.2024 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва та відповідно до Протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 29.05.2024 повернута головуючому. Ухвалою судді від 03.06.2024 вище вказану заяву було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків. Заявником на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді від 10.06.2024 відкрито провадження по справі з призначенням судового засідання по суті. Згідно ухвали суду від 31.07.2024 було витребувано від заявника [PERSON] докази того, що він дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , а також докази того, що він здійснює постійний догляд за своєю матір`ю [PERSON] . Сторони та учасники подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи положення ст.ст.294, 223 ЦПК України суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності заявників та представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 21.10.1988 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на «[PERSON] » (а/з № [NUMBER] ). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] у графі батьки записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із копією свідоцтва про смерть у віці 68 років [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а/з № [NUMBER] ). Відповідно до копії свідоцтва про смерть у віці 32 років [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а/з № [NUMBER] ). Відповідно до копії довідки від 26.06.2023 року, виданої КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , в тому, що вона перебуває під наглядом лікаря-психіатра в амбулаторному відділенні КНП «МЗНПД» з 2023 р. з приводу хронічного психіатричного розладу. Як вбачається із Висновку №277 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 25.03.2024 року (дійсний до 24.03.2025), [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Відповідно до копії довідки № 3293 від 22.08.2024, виданої Управлінням соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що він перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, та згідно з Порядком подання та оформлення документів, призначення виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Постанови КМУ від 23.09.2020 р. №859, призначено компенсацію за надання соціальних послуг громадянці похилого віку з когнітивними порушеннями гр. [PERSON] , [INFO] , на період з 01.06.2024 по 23.03.2025 у розмірі 2 891, 24 грн., щомісячно. Згідно із відповіддю на заяву [PERSON] від 21.02.2024 року вх. №Н/324, щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, [INFO] повідомив, що [PERSON] має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 21 вересня 2024 року включно. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до Акту від 05.08.2024 складеного начальником ЖЕД-319, [PERSON] , про те, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із приписами п.9 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у чинній редакції) Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 9) зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами похилого віку, у тому числі і за особами, що потребують постійного стороннього догляду визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року №430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 зі змінами та доповненнями. Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру. Факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам, хворим та особам похилого віку, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі з дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.. Враховуючи вище викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги заяви про встановлення того факту, що [PERSON] здійснює постійний сторонній догляд за своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка за станом свого здоров`я відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. Разом з тим, щодо встановлення факту щодо відсутності інших осіб, окрім заявника [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] , які можуть здійснювати постійний догляд за [PERSON] , заявником не надано належних доказів, що відсутні такі інші особи, долучені до заяви копії свідоцтв про смерть батька та брата не є доказом відсутності інших осіб, які зобов`язані та можуть здійснювати догляд, а відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial