Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

08.08.2024 [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що є рідною бабусею та піклувальником [PERSON]. Вона разом з онуками, заінтересованою особою [PERSON] та її родиною проживають у квартирі [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] , [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно свого племінника, зокрема: цькує, ображає, принижує, висловлюється нецензурною лайкою, неодноразово завдавала фізичного болю, не поважає особистий простір дитини, може вриватися у його кімнату та вчиняти скандал, сварити дитину з будь-яких підстав. Такі протиправні дії заінтересованої особи відносно племінника, спричиняють дитині фізичний, моральний біль та страждання. Вказані обставини підтверджуються постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2024. Намагаючись захистити свого онука, заявниця зверталася до Центру соціальних служб із заявою про допомогу. Враховуючи, що вжиті заходи, зокрема, притягнення заінтересованої особи до відповідальності, накладення на неї штрафу не дали позитивного результату, а ситуація в родині погіршилася, оскільки емоційний стан у [PERSON] пригнічений, а безпідставні загрози заінтересованої особи в бік дитини породжують у неї лише страх та тривогу, що в подальшому може призвести до виникнення у дитини поведінкового розладу та нестабільного стану, просить суд заяву задовольнити та видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на неї на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань 5 метрів до кімнати постраждалої особи [PERSON] та місць спільного користування в квартирі за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] будь-яке спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] , в тому числі і через третіх осіб; - проінформувати уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання постраждалої особи для взяття кривдника [PERSON] , [INFO] на профілактичний облік. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.08.2024 вищевказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні 12.08.2024 за участі головного спеціаліста відділу опіки та піклування, усиновлення та розвитку сімейних форм виховання служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було опитано неповнолітнього [PERSON] . Останній суду пояснив, що проживає у квартирі [ADDRESS] разом зі своєю сестрою [PERSON] , своєю тіткою [PERSON] , її чоловіком та їх малолітнім сином [PERSON] . Його бабуся [PERSON] проживала разом із ними. Він із сестрою має окремі кімнати. Тітка із родиною також проживає в окремій кімнаті. Після смерті його матері, у 2022 році відносини у родині погіршилися. Тітка весь час провокує сварки, лається, ображає його та сестру, інколи завдає фізичного болю, зокрема хапає за волосся. На його переконання, тітка хоче перекласти обов`язки по прибиранню квартири лише на нього та сестру. Вказує, що конфлікти виникають кожного дня на побутовому підґрунті. Коли на дверях його кімнати не було замків, [PERSON] вривалася до кімнати, при цьому кричала на нього, ображала, викидала його особисті речі. Наразі бабуся придбала та повісила замки на двері, через що вони із сестрою почувають себе спокійніше та безпечніше. Таке відношення тітки до нього та його сестри сильно пригнічує, у зв`язку з чим в нього виникають проблеми зі здоров`ям, тривалий час тремтять руки. Після однієї сварки, він деякий час заїкався. Через напружену ситуацію у родині та тривогу він був вимушений пів року жити зі своїм біологічним батьком, який зловживає алкогольними напоями. Потім знову повернувся до бабусі. Після звернення його бабусі до Служби у справах дітей, вони з сестрою відвідували психолога, його сестра й наразі продовжує працювати з психологом. Його бабуся та тітка, за рекомендацією спеціалістів проходили медіацію, проте у відносинах нічого не змінилося. Підтримав заяву про видачу обмежувального припису відносно своєї тітки, та вказав, що відносини могли б налагодитися, як би тітка його не чіпала та не розмовляла з ним. За клопотанням [PERSON] в судовому засіданні була оголошена перерва до 15.08.2024. 15.08.2024 заінтересована особа [PERSON] подала письмові заперечення на заяву. Вказала, що обмежувальний припис в частині заборони наближатися до кімнати [PERSON] та місць загального користування, враховуючи площу квартири, порушує її майнові права та права її малолітньої дитини. Підтвердила, що у сім`ї постійно виникають конфлікти та сварки. Водночас такі конфлікти виникають між нею та заявницею. Діти були втягнуті у цей конфлікт своєю бабусею, яка часто перебувала в стані алкогольного сп`яніння та яка постійно налаштовувала дітей проти неї. Зазначила, що в неї ніколи не було умислу вчиняти насильство по відношенню до дітей, доказів систематичності вчинення домашнього насильства проти [PERSON] суду не надано. Заявниця також була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства по відношенню до неї, крім того, були порушенні кримінальні справи щодо заявниці та дітей. Просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що заявником не надано достатніх доказів, які підтверджують, що вона є кривдником в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» У судовому засідання заявниця вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на доводи, якими вона обгрунтована. Пояснила, що діти весь час відчувають психологічний тиск зі сторони заінтересованої особи, знаходяться в пригніченому стані, що підтверджується письмовими доказами. [PERSON] - [PERSON] постійно пише безпідставні заяви до поліції та Служби у справах дітей та сім`ї, в яких викладає неправдиві обставини. З метою уникнення зустрічі зі своєю тіткою [PERSON] інколи навіть не виходить на кухню, щоб повечеряти, де до пізньої години може перебувати [PERSON] зі своєю родиною. Діти не можуть спокійно сходити до вбиральні та у ванну кімнату, оскільки [PERSON] встановлює їм час, а потім гучно стукає у двері. Зазначає, що після притягнення її дочки до адміністративної відповідальності за домашнє насилля по відношенню до її онука, вона все одно продовжує вчиняти дії, спрямовані на завдання психологічного болю дитини. Сеанси медіації не допомогли їм подолати напружену ситуацію в родині. У зв`язку з постійними криками, сварками та психологічним насильством, які вчиняє [PERSON] , вона була змушена переїхати до іншої квартири. 14.08.2024, її дочка перешкоджала [PERSON] потрапити до будинку, оскільки він не мав своїх ключів, закривала перед ним двері, при цьому піднявшись до квартири, безпідставно викликала працівників поліції. Заінтересована особа [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення заяви. Заінтересована особа пояснила, що подання такої заяви вона розцінює, як спробу для її подальшого виселення із квартири. Зазначила, що інше житло у неї та її сім`ї відсутнє, фінансової можливості орендувати інше житло у родини немає. Порядок користування кватирою не визначений, а заборона користуватися місцями загального коистування порушить її право на проживання у квартирі та призведе до порушення її прав та прав її малолітньої дитині. Заперечила твердження заявниці з приводу того, що вона вчиняє психологічне насильство по відношенню до [PERSON] . Вказала, що [PERSON] інколи себе поводить агресивно, кричить, що дає їй підстави побоюватися за своє життя та життя сина. Вказала, що після смерті сестри, у неї із дітьми були хороші відносини, вони разом дивилися телевізор, спілкувалися, на прикладі своєї сім`ї вона вчила дітей бути ввічливими, стриманими, допомагати один одному. Проте такі відносини не подобалися бабусі дітей. В подальшому, заявниця почала налаштовувати дітей проти неї, як колись її налаштувала проти її батька. За ініціативою заявниці, її батька було виселено із квартири, без надання іншого помешкання. Вказала, що діти порушують правила співжиття, у зв`язку із невиконанням заявницею своїх обов`язків піклувальника, яка не займається їх вихованням. Діти не прибирають у квартирі, не миють посуд, не прибирають за домашнім котом. На її прохання прибрати за собою, [PERSON] реагує криком та провокує сварки. Вказала, що її матір маніпулює [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони від неї фінансово залежні. Просила врахувати, що її матір неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї по відношенні до неї. Представник [PERSON] вказав, що заявницею не було надано докази систематичного вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , не надано достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] є кривдником, відтак підстави для видачі обмежувального припису відсутні. У судове засідання 15.08.2024 представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької в м. Києві районної державної адміністрації не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Згідно ч.1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Основним правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Економічне насильство є формою домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи(пункт 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (пункти 1, 10 частини першої статті 21 № 2229-VIII). До спеціальних заходів протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника (пункт 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII). Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1Закону № 2229-VIII). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону № 2229-VIII). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII). Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону № 2229-VIII). Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування (частина перша статті 26 Закону № 2229-VIII). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Як вказує заявниця, рідна матір [PERSON] - [PERSON] померла, батько дитини у свідоцтві про народження записаний зі слів матері, відповідно до ст. 135 СК України. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28.07.2023 № 455 встановлено піклування над неповнолітньою дитиною-сиротою [PERSON] , [INFO] , призначено його піклувальником [PERSON] , [INFO] . Заявниця [PERSON] , її онуки [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , разом із чоловіком та малолітньою дитиною проживають у трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Судом встановлено, що між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] існує тривалий конфлікт. При цьому, загострення стосунків сталось саме після смерті доньки заявниці та матері дітей [PERSON] та [PERSON] , як правило, конфлікти виникають на побутовому рівні. Зі змісту відповіді Дарницького районного в м. Києві центру соціальних служб від 11.04.2024 №01-11/Г-15 на звернення [PERSON] , вбачається, що відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 01.12.2023 №802, Дарницьким районним в місті Києві центром соціальних служб сім?ї надається соціальна послуга «Соціальний супровід сімей/осіб, у яких виховуються діти-сироти і діти, які позбавлені батьківського піклування». Основні чинники, які спричинили складні життєві обставини: конфлікти між підопічними дітьми та піклувальником; вчинення домашнього насильства по відношенню до неповнолітніх дітей з боку тітки дітей, [PERSON] , які проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Зі слів дітей, [PERSON] та [PERSON] вони систематично зазнають психологічного, фізичного, економічного насильства з боку тітки, яка ставиться до них з неповагою (принижує, кричить, робить зауваження, дорікає). Може без дозволу зайти до кімнат дітей, викинути речі з шафи, зайти до туалету, під час того, як там перебувають діти, постійно дорікає тим, що вони не мають право проживати у цьому помешканні, тому що житло їм не належить. Неповнолітній [PERSON] через конфлікти в родині пів року проживав у свого біологічного батька, який планував встановити батьківство, але через асоціальний спосіб життя так цього і не зробив. У зв?язку з чим [PERSON] повернувся проживати за місцем реєстрації. Також мав місце випадок, коли під час сварки з тіткою, для припинення конфлікту, [PERSON] вдарив кулаком у стіну, внаслідок чого зламав руку. Неповнолітня [PERSON] також мала чисельні ушкодження у вигляді синців та подряпин від тітки, неодноразово зазначала про те, що має намір залишити домівку та проживати у подруги, через те, що є ризик продовження повторного вчинення до неї фізичного насильства. Часто конфлікти відбуваються у присутності малолітнього племінника, [PERSON] (сина тітки). Конфлікти продовжуються багато років, вони є затяжними та з кожним роком посилюються. Постійні виклики поліції не призводять до вирішення проблеми, а лише посилюють негативне ставлення один до одного. Діти зазначили, що вони бажають проживати в сім`ї та налагодити відносини з тіткою. Емоційний стан у неповнолітніх дітей пригнічений, а загрози покарання від тітки породжують страх і тривогу. У зв`язку зі стресовою ситуацією у дітей є ризик виникнення поведінкових розладів та нестабільності емоційного стану. Родину неодноразово було забезпечено інформаційним ресурсом щодо умов співпраці зі спеціалістами Центру та іншими структурним підрозділами. Відповідно до Порядку взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №? 658, за зверненням заявниці щодо вчинення домашнього насильства по відношенню до підопічних дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зі сторони [PERSON] Центром повідомлено про вчинення насильства Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, службу у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Разом з тим, вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру відносно [PERSON] підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києві від 21.03.2024 у справі № 753/5411/24, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2024, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень на користь держави. Зі змісту постанови вбачається, що 08.03.2024 року о 21 год. 40 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою місця проживання: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого племінника [PERSON] 2008 р.н., а саме ображала нецензурною лайкою, принизливо сміялась, хапала за руку, подряпала руку, чим завдала психологічного та фізичного болю. Про систематичність вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до неповнолітнього [PERSON] свідчить Висновок оцінки потреб сім`ї, складений Дарницьким районним в м. Києві центром соціальних служб 03.04.2024. Зі змісту висновку вбачається, що за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що в сім`ї наявні складні життєві обставини (далі - СЖО). Основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО є систематичне домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру зі сторони [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у присутності свого малолітнього сина [PERSON] . Через вчинення насильства зі сторони тітки [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не можуть в повній мірі користуватися туалетом, ванною кімнатою, мати повноцінний сон. Оцінюючи письмові докази, зокрема звернення заявниці в інтересах дітей до Національної поліції України та Дарницького районного в м. Києві центру соціальних служб, суд вважає, що в сукупності з поясненнями наданими дитиною в судовому засіданні підтверджується систематичне вчинення [PERSON] психологічного насильства в сім`ї по відношенню до неповнолітнього [PERSON] . Про те, що [PERSON] є постраждалою особою від домашнього насильства свідчать і пояснення його сестри Евгенії, що були відібрані старшим інспектором СПДН ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, лейтенантом поліції [PERSON] 05.04.2024, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] постійно вчиняє конфлікти, при цьому кричить, ображає нецензурними словами, кидає пісок у взуття, розкидає їх з братом речі. Їй дуже шкода свого брата [PERSON] , який постійно страждає від цих конфліктів. Зі спостережень спеціалістів Дарницького районного в м. Києві центру соціальних служб діти мають охайний вигляд, говорять про свої проблеми, відвідують навчальний заклад, не пропускають занять без поважних причин. Емоційний стан у неповнолітніх дітей пригнічений, а загрози покарання від тітки породжують страх та тривогу. У зв`язку зі стресовою ситуацією у дітей є ризик виникнення поведінкових розладів та нестабільності емоційного стану. Отже, надані докази, безумовно вказують на вчинення [PERSON] - [PERSON] психологічного насильства стосовно дитини, в інтересах якої подано заяву, у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Долучені [PERSON] копії постанов про притягнення її матері [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї та численні звернення до поліції підтверджують наявність у родині тривалого конфлікту та можуть свідчити про ймовірність вчинення домашнього насилля заявницею по відношенню до заінтересованої особи, проте не спростовують висновків суду про вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо неповнолітньої дитини. Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини. При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій - Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо. Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14). Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «А.проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік). Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Суд, з огляду на пояснення учасників справи та письмові докази, яким суд надав оцінку, беручи до уваги пояснення неповнолітньої дитини [PERSON] , оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial