Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

18.06.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у неї з відповідачем є спільна неповнолітня дитина, син [PERSON] , 2015 р.н., який проживає з нею. З моменту припинення між ними шлюбних відносин, дитина перебуває лише на її утриманні. Позивач зазначила, що саме вона забезпечує дитину продуктами харчування, одягом, оплачує освітні послуги тощо. Крім цього позивач змушена витрачатися на орендоване житло. Натомість відповідач є працездатною особою, є військовослужбовцем, інвалідності немає, сплачує аліменти на повнолітню дочку, що продовжує навчання близько 9000 грн. 00 коп щомісячно, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. 20.06.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 26.06.2024 року надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви. 27.06.2024 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не прибула, у матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи у відсутності позивача, у якій позов підтримує та просить задовольнити/а.с.25/. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини від заробітку. Вказав, що є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, сплачує аліменти на повнолітню дочку, що продовжує навчання у розмірі 1/3 частини заробітку, також на його утриманні перебувають батьки пенсіонери. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 3 копія/. Сторони проживають окремо. Неповнолітній син [PERSON] проживає з позивачем. Як убачається з наданих доказів, квитанцій та довідки, саме позивач утримує дитину, оплачує їй освітні послуги, забезпечує її продуктами харчування, одягом, тощо. Позивачка посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання у рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише нею як матір`ю, оскільки батько самоусунувся від надання матеріальної допомоги. Як встановлено судом та не оспорено відповідачем, останній є працездатним, фізично здоровим, проходить військову службу в ЗСУ, має офіційні доходи, має ще одну повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та сплачує на неї аліменти, інших утриманців немає, однак не надає матеріальне утримання для свого сина. Як слідує з довідки про доходи від 09.07.2024 року відповідач є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , його нарахована заробітна плата за період з січня 2024 року по червень 2024 року становить 341147,39 грн, з якої сплачені аліменти 54144,38 грн./а.с.45/. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги дитині судом не встановлено. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. \~ \~ \~ \~Разом з цим, суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, законодавчо закріплений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, часткове визнання відповідачем позову у розмірі 1/8 частки від заробітку(доходу), суд дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину, зможе в повній мірі забезпечити належні умови її утримання та проживання. Також суд не бере до уваги твердження відповідача щодо перебування на його утриманні батьків пенсіонерів, оскільки останнє не грунтується на доказах. Разом з цим, задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1/3 частки від заробітку(доходу) щомісячно на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов наступного. Так, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», Отже, взявши до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.

Outcome: partial