Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 29 880 грн та стягнення з відповідача витрат з оплати судового збору в сумі 1211,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 квітня 2020 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання №ОО 29-04-20-01-Ю. Згідно п.1.1 вказаного договору позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (надалі - Об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі. Згідно п.1.1.1. вказаного договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Згідно п.5.1 об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятим відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. 29 квітня 2020 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди, що підтверджуються відповідним актом-прийому передачі обладнання підписаним 29 квітня 2020 року. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Згідно п. 4.1 договору оренди орендна плата, що складає 500 (п`ятсот ) гривень 00 копійок за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 29 числа кожного місяця. Згідно укладеного договору, якщо відповідач користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, позивач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідач зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі позивач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Якщо відповідач не виконує обов`язку щодо повернення речі, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає. 25 жовтня 2023 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу, з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 6506204818994, описом та накладною Укрпошти № 6506204818978. Оплати та відповіді від відповідача не надійшло. Згідно п.6.4.1 договору оренди позивач має право здійснити перевірку порядку використання відповідачем майна, що орендується, у відповідності до умов цього договору оренди обладнання. Фактично не маючи можливість встановити контакт та реалізувати вказане право, враховуючи відсутність відповіді на телефонні дзвінки та електронних засобів зв`язку, враховуючи, що обладнання знаходиться в постійній експлуатації й без належного контролю за станом його експлуатації, воно стрімко втрачає свої властивості та корисний період споживання, позивач вбачає за необхідне заявити до відшкодування збитки у вигляді вартості об`єкта обладнання, визначеного в акті прийому передачі транспортного засобу. Загальний розмір заборгованості станом на 15 січня 2024 року становить 29 800 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 29 лютого 2024 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив по справі, в якому останній зазначає, що свої вимоги позивач обґрунтовує фактом неможливості встановити контакт, відсутності відповіді на телефонні дзвінки і електронні засоби телефонного зв`язку. При цьому, жодних доказів таких звернень, дзвінків позивач не надає. Відповідач вказує на те, що таких дзвінків не було. До відповідача звертався у телефонному порядку лише представник ТОВ «Гелексі Фінанс» щодо сплати заборгованості. При розмові відповідач повідомляв останньому, що автомобіль, на який було встановлене обладнання був проданий з прилюдних торгів, що йому відомо і обладнання можна демонтувати з автомобіля, про що є домовленість із новим власником. представник ТОВ «Гелексі Фінанс» обіцяв направити спеціалістів для зняття обладнання, однак далі цієї розмови справа не йшла. ці обставини свідчать про те, що позивач не зацікавлена в отриманні свого майна, а хоче компенсацію такого. При чому по вартості, яка була чотири роки тому без урахування амортизації такого обладнання. Отже, вартість такого обладнання слід враховувати за допомогою оцінки такого майна. Відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України таке майно відноситься до 4 групи основних засобів із мінімально допустимим строком корисної експлуатації 2 роки. Отже, для визначення вартості такого майна не достатньо просто вказати його суму, визначену в акті приймання-передачі до договору найму. При цьому відповідач наполягає, що готовий організувати повернення майна, про що неодноразово повідомляв представника позивача. Окрім того, відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму та вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Норма частини 2 пов`язує факт розірвання договору із моментом отримання наймачем повідомлення про відмову від договору. Однак, таку вимогу відповідач не отримував особисто. Вищевказану вимогу направили на адресу: [ADDRESS] як позивачу було достовірно відомо фактичне місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Ця адреса вказана у договорі найму, однак на неї жодних вимог направлено не було. Відповідно до частини 1 ст. 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (частина 2 цієї статті). Частина 2 cт. 785 ЦК України передбачає можливість накладення на наймача неустойки тільки у випадку невиконання наймачем обов`язку щодо повернення майна. Умовами договору, п.8.2, передбачено, що повернення майна здійснюється спеціалістами наймодавця. Як відповідач може повернути майно, яке позивач не хоче отримувати, не надсилаючи спеціалістів за адресою місцезнаходження автомобіля. Норма частини 2 ст. 613 ЦК визначає це як прострочення кредитора і відстрочування обов`язку боржника на строк такого прострочення кредитора. Відповідно до цієї норми, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для нарахування неустойки. Оскільки позивач наголошує, що договір припинений з 25 жовтня 2023 року, отже відсутні підстави для стягнення орендної плати з відповідача з листопада 2023 року по січень 2024 року. 09 травня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що відповідач не заперечує, що 29 квітня 2020 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання № OO 29-04-20-01-Ю. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880 грн. та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Відповідачем також не спростовуються та не заперечуються умови договору. Тобто сторони договору визначили та погодили вартість орендованого обладнання. Згідно п. 4.1 договору оренди орендна плата, що складає 500 грн. за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 29 числа кожного місяця. Згідно укладеного договору, якщо відповідач користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, позивач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідач зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі позивач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Якщо відповідач не виконує обов`язку щодо повернення речі, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідач не надає жодного доказу на підтвердження, що ним вчинялись дії з повернення майна, також, що такий обов`язок він виконав. Доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що позивач направляла вимогу про повернення майна на адресу реєстрації відповідача та на адресу, яка ним вказувалась, як адреса фактичного проживання. Відповідач не заперечує, що з 29 квітня 2020 року по 01 січня 2024 року пройшло 44 повних місяців. Також відповідач не надає доказів, що ним здійснено платежі окрім 10 000 грн. Оскільки відповідач після закінчення строку договору продовжував користуватися орендованим майном, то зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення в розумінні умов договору пов`язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінченням строку дії договору. Зокрема, ч. 1 ст.785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Крім того, відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання та прострочення з повернення орендованого майна, за що судами правомірно застосовано наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України та ст.785 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання №ОО 29-04-20-01-Ю. Згідно п.1.1 вказаного договору позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (надалі - Об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі. Згідно п.1.1.1. вказаного договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Згідно п.5.1 об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятим відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. 29 квітня 2020 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди, що підтверджуються відповідним актом-прийому передачі обладнання підписаним 29 квітня 2020 року. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Згідно п. 4.1 договору оренди орендна плата, що складає 500 (п`ятсот ) гривень 00 копійок за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем [PERSON] в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 29 числа кожного місяця. Згідно укладеного договору, якщо відповідач користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, позивач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідач зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі позивач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Якщо відповідач не виконує обов`язку щодо повернення речі, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. 25 жовтня 2023 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу, з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 6506204818994, описом та накладною Укрпошти № 6506204818978. Оплати та відповіді від відповідача не надійшло. Згідно п.6.4.1 договору оренди позивач має право здійснити перевірку порядку використання відповідачем майна, що орендується, у відповідності до умов цього договору оренди обладнання. Фактично не маючи можливість встановити контакт та реалізувати вказане право, враховуючи відсутність відповіді на телефонні дзвінки та електронних засобів зв`язку, враховуючи, що обладнання знаходиться в постійній експлуатації й без належного контролю за станом його експлуатації, воно стрімко втрачає свої властивості та корисний період споживання, позивач вбачає за необхідне заявити до відшкодування збитки у вигляді вартості об`єкта обладнання, визначеного в акті прийому передачі транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з частиною першою статті 785 ЦК якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір, відповідно до умов якого відповідач отримав в оренду обладнання. Так, позивач виконала свої зобов`язання за договором в повному обсязі та здійснив видачу обладнання. У свою чергу, відповідач скористався обладнанням, однак, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. Таким чином, як зазначає позивач у відповідача виникла заборгованість за договором оренди обладнання на суму 12 000 грн. за період з 29 грудня 2021 року по 29 січня 2024 року. Однак суд не може погодитись з вказаним висновком позивача, оскільки відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, то припинення дії договору унеможливлює покладення на сторону договору зобов`язань за цим договором, лише - відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. До того ж, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 07.07.2021 по справі № 904/5303/19 дійшов наступного висновку: «у даному випадку має місце спеціальне правове регулювання, відповідно до якого з орендаря, що не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, стягується неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України), але не допускається стягнення за той самий період орендної плати за її користування.». Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 (п.п. 9.20-9.21) зазначив: "Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.". Як вже було встановлено судом, 25 жовтня 2023 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про розірвання договору. з вимогами сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти № 6506204818994, описом та накладною Укрпошти № 6506204818978. Оплати та відповіді від відповідача не надійшло. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі пункту 4.1 договору оренди заборгованості з орендної плати в сумі 1 000 грн. за період з 29 жовтня 2023 року по 29 січня 2024 року задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач порушив умови договору, а відтак, з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість з орендної плати в сумі 11 000 грн. Окрім того, відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу об`єктів оренди, у зв`язку з закінченням строку дії договору. Посилання відповідача на те, що ним не було отримано з листа-претензію позивача про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості не можуть свідчити про те, що у відповідача не виник обов`язок повернути об`єкти оренди, у зв`язку із закінченням строку дії договорів. Адже, обов`язок орендаря щодо повернення орендованого майна визначено у п.8.1. Дії щодо повернення майна є обов`язком відповідача, а не позивача, і саме орендар зобов`язаний повернути орендоване майно, а позивач вчинити конклюдентні дії щодо його прийняття. Відповідачем не подано суду жодних доказів звернення з пропозицією до позивача щодо повернення майна чи вчинення будь-яких дій щодо його повернення. Твердження відповідача про відсутність у останнього орендованого майна, судом оцінюються критично, адже, відповідачем за період з моменту вибуття орендованого майна з його володіння до моменту звернення позивача з вказаним позов відповідачем не було вчинено ніяких дій щодо повернення майна чи повідомлення позивача про те що майно вибуло з володіння відповідача. Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] вартості орендованого майна, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 12 000,00 грн, суд зазначає наступне. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою-другою статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення. Відповідно до пункту 8.3 договору оренди якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Як зазначалось, позивач надіслала на адресу відповідача досудову вимогу 25 жовтня 2024 року, якою повідомила про розірвання договору оренди від 29 квітня 2020 року та про необхідність, зокрема, повернути об`єкт оренди в строк до 09 листопада 2023 року. Отже, враховуючи норми законодавства України, а також умови договору оренди, позивач, у випадку неповернення відповідачем об`єкта оренди у строк до 09 листопада 2023 року, має право на нарахування та стягнення неустойки з 09 листопада 2023 року. В той же час, звертаючись із цим позовом до суду 29 січня 2024 року (надсилання позову засобами поштового зв`язку), позивач визначила період нарахування неустойки з 29 грудня 2021 року до 29 січня 2024 року, що суперечить умовами договору. Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню неустойка за період з 10 листопада 2023 року по 29 січня 2024 року у розмірі 3 000 грн. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення заборгованість у загальному розмірі 19 880,00 грн, з яких: 11 000,00 грн - заборгованість з орендної плати, 5880,00 грн - вартість неповернутого об`єкта оренди, 3000 грн. - неустойка, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 805,67 грн. України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial