Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

У травні\~2024\~року [PERSON] в\~особі представника\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що 22 січня 2024 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В., розглянувши заяву [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] , наказала стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. За період з 22.06.2023 року до 01.02.2024 року позивачем було сплачено в рахунок аліментів на утримання мого сина [PERSON] , [INFO] суму у розмірі 26000,00 грн, тобто в середньому 2000 грн щомісячно, проте відповідно структури оплати вибачається, що заробіток позивача є нестабільний. Згідно інформації з відкритих джерел середня заробітна плата по Харківській області за січень 2022 року складає 12510,00 грн. Даних середньої заробітної плати за 2022 та 2023 роках офіційні джерела не містять. Таким чином, розмір 1/4 частини складає 3127,50 грн. У зв`язку із прийняттям Державного бюджету України на 2024 рік збільшиться прожитковий мінімум для основних груп населення, зокрема для дітей до 6 років він становитиме - 2563 грн, а для дітей від 6 до 18 років 3196 грн. Позивач зазначає, що на даний час не працює, займається постійним доглядом за своєю матір`ю з інвалідністю, потребує стороннього нагляду. Останні дані про нарахування заробітної плати датуються 2013 роком. Водночас, під час прийняття рішення судом про стягнення з [PERSON] аліментів у справі № 638/805/24 не було враховано, а позивачем не надано суду інформацію про матеріальне становище платника аліментів та наявності у нього на утриманні непрацездатної матері. При цьому, вказані обставини мають істотне значення. На переконання позивача, фіксована сума аліментів у розмірі 3500,00 грн. відповідає найкращім інтересам дитини, ніж стягнення з [PERSON] на аліментів на утримання сина, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з викладеним позивач просив суд змінити розмір аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття, визначений рішенням суду, на сплату фіксованої суми у розмірі 3500,00 грн з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи здати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 17 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали на подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України на підставі наявних матеріалів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 638/805/24, яким стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частини 7 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я тощо. При цьому, у відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких стягувач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки Сімейний\~кодекс України\~вказує на\~можливість зміни\~способу стягнення\~аліментів виключно\~за вимогою\~одержувача аліментів,\~а відповідачка\~ [PERSON] ,\~як одержувач\~аліментів,\~визначила спосіб\~стягнення аліментів\~участці від доходу та в подальшому не зверталася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів за вимогою платника аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18. Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи, що одержувач аліментів при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу визначила спосіб їх стягнення в частці від доходу платника аліментів, а позивачем не були заявлені позовні вимоги про зменшення розміру аліментів шляхом зменшення розміру частки доходу платника аліментів, суд, виходячи з принципу диспозитивності, відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed