Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-15 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації шлюбів 11.07.2015 року укладено відповідний актовий запис № 953 та видано свідоцтво про шлюб від 11.07.2015 серія [NUMBER] , обґрунтовуючи позов наступним. 11 липня 2015 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] , укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації шлюбів 11.07.2015 року складено відповідний актовий запис № 953 та видано свідоцтво про шлюб від 11.07.2015 серія [NUMBER] . [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 26.02.2019 серія [NUMBER] . Має від першого шлюбу сина 16 років. Сімейне життя між ними було від початку складним, було відсутнє порозуміння з обох сторін. В зв`язку з повномаштабним вторгненням росії 24.02.2022 року, постійними обстрілами та складною психологічною обстановкою, ситуація лише погіршилася. Позивачем було прийняте рішення 06.07.2022 року про виїзд закордон, відповідач не заперечував. Протягом часу що вони проживають окремо, кожен з них зрозумів що по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, вони по-різному дивляться на життя, сім`ю і подальше продовження цих відносин є неможливим. Внаслідок зазначених обставин, ними було прийнято рішення розірвати шлюбні відносини. Згідно зі статтею 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вона з сином знаходиться закордоном, та подальше збереження шлюбу є неможливим. У зв`язку цим, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав та просить їх задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 11 липня 2015 року уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис під № 953. Сторони мають малолітню дитину: ? [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 26.02.2019 року складено відповідний актовий запис № 217 Спільне життя позивача з відповідачем не склалося. Проживши разом з`ясувалося, що сторони мають різні моральні цінності і принципи, мають різноспрямовані характери і погляди на шлюб та сім`ю. Це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved