Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] через адвоката Білу Т.В. (ордер а.с.17) звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства (далі - АТ) «СЕНС Банк» про повернення безпідставно набутих коштів, в якому просить стягнути з АТ «СЕНС Банк» безпідставно одержані кошти, стягнені за виконавчим написом нотаріуса у розмірі 8 056,97 грн., також просить стягнути судовий збір та витрати правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2021 року приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 7965 про стягнення з позивача заборгованість за кредитним договором на користь АТ «Альфа Банк» в сумі 25 016,30 грн На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67329821. 17 січня 2023 року у ВП № 67329821 змінено назву стягувача з АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС Банк». В рамках виконавчого провадження № 67329821 19 вересня 2023 року з позивача стягнуто 8 056,97 грн. Позивач зазначає, що рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області, яке напрало законної сили 15 грудня 2023 року (справа № 182/3513/23), задоволено позов позивача, визнано виконавчий напис № 7965, вчинений 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що отриманні відповідачем грошові кошти у розмірі 8 056,97 грн. під час стягнення у виконавчому провадженні, за вказаних обставин, підлягають стягненню як безпідставно набуті, оскільки правова підстава набуття грошових коштів відпала. Ухвалою Голосіївського районною суду міста Києва суду від 03 травня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24,25). Відповідач АТ «СЕНС Банк», будучи належним чином повідомлений судом про розгляд справи (а.с.29), не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., було вчинено виконавчий напис за № 7965 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 491049087 від 07 квітня 2021 року, укладеним ним з АТ «Альфа-Банк» (а.с.3). Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. 01 листопада 2021р. відкрито виконавче провадження № 67329821 з примусового виконання виконавчого напису, вчинено 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 7965 (а.с.4). Постановою у виконавчому провадженні № 67329821 від 17 січня 2023 року замінено в автоматизованій системі виконавчого провадження назву АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС Банк» (а.с.5). Як вбачається з квитанції Монобанк (АТ «Універсал Банк) № СТЗ-01СТ-КХРР-ННСЕ від 19 вересня 2023 року, перераховано платником [PERSON] , номер картки [NUMBER] ; на рахунок одержувача [PERSON] 8 056,97 грн., призначення платежу: часткове стягнення за ВП № 67329821 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис № 7965, виданий 21 вересня 2021 року, документ видав: приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Сазонова О.М.; зал. - 19 960,96 грн. (а.с.6). Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року (справа № 182/3513/23) задоволено позов [PERSON] до АТ «СЕНС Банк», визнано виконавчий напис, вчинений 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі № 7965, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» (а.с.9,10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Суд звертає увагу, що судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ «СЕНС Банк» коштів у розмірі 8 056,97 грн. було стягнення з позивача у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Також, до висновків про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала, дійшов Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені по справі обставини, аналізуючи наявні у справі докази та вищенаведені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно і положенням ч.1 ч.2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого і витрати на професійну правничу допомогу. Від представника відповідача АТ «СЕНС Банк» на адресу суду 12 серпня 2024 року надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якому з з посилання на неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу з ціною позову, просив максимально зменшити розмір таких витрат. Так, за матеріалами справи, представником позивача - адвокатом Білою Т.В., яка діє в інтересах позивача на підставі ордеру серії ВТ № 1023000 від 24 квітня 2024 року, надано заяву про розподіл (стягнення) витрат на правничу допомогу адвоката, в якій сторона позивача просить стягнути 7 000,00 грн. таких витрат (а.с.16,17). Надано договір № 20-пд/2023 про надання правничої допомоги від 20 червня 2023 року, укладений між адвокатом Білою Т.В. і позивачем; вартість послуг адвоката (прайс-лист), звіт про надані послуги за договором № 20-пд/2023 від 20 червня 2023 року, відповідно до якого вартість послуг по даній справі склала 7 000,00 грн. (за складання позову - 5 000,00 грн. та 2 000,00 грн. за заяву щодо розподілу судових витрат) (а.с.13-15). Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. За умовамист.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальних документів, які містяться у ній, виготовлення процесуальних документів не може займати значних витрат часу, а також на побудову правової позиції професіоналом в галузі права. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи фактичні обставини справи, звернення відповідача із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: approved