Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась у Московський районний суд м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття кожним з дітей, починаючи з дня подання в суд позовної заяви. Свій позов мотивує тим, що вона з відповідачем спільно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009. Під час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , та малолітня донька [PERSON] , [INFO] . З 2022 року сторони проживають окремо, діти залишилися проживати з матір`ю та повністю перебувають на утриманні позивача. Батько дітей є здоровим та працездатним, а відтак на думку позивача він може сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.07.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер сімейних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню. Матеріалами справи встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009. Під час спільного проживання народилося двоє дітей: неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 584, відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15.04.2023 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серія [NUMBER] (а.с. 3); та малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 412, відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15.04.2023 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції серія [NUMBER] (а.с. 4). Починаючи з 2022 року, сторони проживають окремо, діти залишилися проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Судом витребувано довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої позивач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задоволити та стягнути з [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття кожним з дітей, починаючи з 25.07.2024. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved