Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

27.12.2023 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 30.08.2021 здійснено ідентифікацію клієнта [PERSON] та підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноручно на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській установі України». Відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису. У подальшому, відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився з актуальними умовами кредитування та 30.08.2021 підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля, після чого з відповідачем, за допомогою ОТР пароля, було підписано кредитний договір б/н від 30.08.2021 про надання строкового кредиту у розмірі 120 000,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково з відповідачем за допомогою ОТР пароля підписаний Графік кредиту. Представник позивача зауважує, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 12.12.2023 загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 116 490,02 грн., з яких: 103 333,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13 156,67 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 30.08.2021 станом на 12.12.2023 у розмірі 116 490,02 грн. та судові витрати у розмірі 2147 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.01.2024 постановлено позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передати на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, 19.08.2024 подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, при цьому подав надіслав до суду про розгляд справи без участі від 08.04.2024, згідно з якою просить розглянути справу без його участі у порядку письмового провадження. Також зазначив, що враховуючи заяву представника АТ КБ «Приватбанк» від 12.03.2024 №13466/24-вх., відповідь на відзив, поданий ним сторонам 31.01.2024, який надійшов до суду 26.02.2024 №10616/24-вх., просить суд постановити ухвалу про закриття провадження у справі №305/3050/23. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.08.2021 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що відповідач який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділів «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується належним чином їх виконувати. Як вбачається зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису клієнта: ОТР-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», і т.п. в програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переводу коштів і т.п., якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають угоди у вигляді електронних документів з використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, які не потребують додаткового підтвердження. Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджено підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана в електронному вигляді. 30.08.2021 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до п. 1 кредитного договору сторони обумовили, що сума кредиту становить 120 000,00 грн., строком кредитування - 36 місяців, з фіксованою процентною відсотковою ставкою у розмірі 1,5% на місяць (18% річних); загальні витрати за кредитом становлять 64 800,00 грн.; орієнтована загальна вартість кредиту - 184 800,00 грн.; реальна річна процентна ставка - 36,22%. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленою на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 30.08.2021, встановлено кредитний ліміт у розмірі 120 000,00 грн., картка [NUMBER]. Відповідно до виписки за договором б/н за період 30.08.2021 - 13.12.2023, за карткою [NUMBER] проводився рух коштів, наявна інформація про грошовий переказ 30.08.2021 у розмірі 120 000,00 грн. У результаті неналежного виконанням відповідачем умов укладеного договору, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 12.12.2023 виникла заборгованість за договором б/н від 30.08.2021 у розмірі 116 490,02 грн., з яких: 103 333,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13 156,67 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частинами 2, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. З огляду на викладене, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було підписано кредитний договір № б/н від 30.08.2021, за яким відповідачу було надано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 30.08.2021 станом на 12.12.2023 у розмірі 116 490,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що має відображення у розрахунку заборгованості, та випискою по рахунку, в той же час, відповідач не скористався процесуальним правом спростувати розрахунки позивача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. ст. 76 - 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи відповідача про закриття провадження у справі, викладені ним у його заяві про розгляд справи без участі, не заслуговують на увагу та відхиляються судом, виходячи з наступного. Як встановлено судом, фізична особа [PERSON] звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою від 17.12.2021 про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, посилаючись на наявність заборгованості перед трьома кредиторами, розмір якої є понад 1 954 578,46 грн., які він не здатний виконати без застосування процедур, передбачених правовими нормами Кодексу України з процедур банкрутства. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.12.2021 у справі №907/1025/21 заяву прийнято до провадження. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено 20.01.2022 повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Ракущинця А.А., встановлено йому строк для подачі до Господарського суду Закарпатської області відомостей про результати розгляду вимог кредиторів, винесено інші резолюції для забезпечення розгляду справи про неплатоспроможність. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2023 у справі №907/1025/21, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, припинено процедуру реструктуризації боргів боржника [PERSON] . Припинено повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Ракущинця А.А. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів. Провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] закрито. Вказані обставини підтверджується даними, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства). Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи. З огляду на викладене, оскільки провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] закрито, суд вважає, що справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства у силу наведених вимог закону. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Банком при поданні позовної заяви сплачено 2147 грн. судового збору. Відтак, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147 грн.

Outcome: approved