Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

17 квітня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходу на її користь на утримання дитини [PERSON] , з дня пред`явлення позову протягом періоду його навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в шлюбі з відповідачем в них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 6 травня 2006 року. 07 серпня 2008 року їхній шлюб було розірвано. Позивач зазначає, що з того часу і по даний час син проживає з нею, підтвердження чого є довідка Піщанської селищної ради за № 026 від 04.04.2024 року, та перебуває на її утриманні. Також позивач зазначає, що до повноліття сина відповідач сплачував аліменти. З 01 вересня 2023 року син навчається на денній формі навчання в ДНЗ «Крижопільського професійного будівельного ліцею», що підтверджується довідкою за № 76 від 04.04.2024 року, перебуває на неповному державному забезпеченні, отримує стипендію, в сумі 1200 гривень, не харчується, проживає в гуртожитку. Навчання передбачено до 30 червня 2026 року. Позивач зазначає, що для нормального проживання та навчання сина йому необхідні кошти для забезпечення самих необхідних життєвих потреб. Крім цього син з 2016 року має захворювання очей, два рази в рік проходить медичний огляд, а також кожного року міняє окуляри, вартість яких становить 7125,00 гривень, підтвердженням чого є довідки про консультацію офтальмолога від 21.03.2024 року та замовлення на окуляри від 21.03.2024 року. Позивач вказує, що син перебуває на її утриманні та необхідному для нього забезпеченні. Позивач працює, її заробіток складає 6440 гривень в місяць, а тому вона має матеріальні труднощі, що відображається на нормальному життєвому забезпеченні сина. З цієї причини вона звертається із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання, оскільки відповідач фізично здорова особа, має стабільний заробіток, частину якого може витрачати на утримання сина. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до\~ухвали суду\~від 30\~квітня 2024\~року в\~даній цивільній\~справі було відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. в судовому засіданні 03 вересня 2024 року вважаючи позовні вимоги повністю доведеними, позов підтримали, наполягали на розгляді справи в даному судовому засідання на підставі наявних у справі матеріалів, вважаючи їх достатніми для ухвалення рішення, буль-яких додаткових доказів, клопотань чи заяв на адресу суду не подали. Вважали за можливе розгляд справи здійснювати у відсутності відповідача, який не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 03 версеня 2024 року не з`явився, проте 26 липня 2024 року на адресу суду від відповідача, надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнає частково та просить аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися стягнути в розмірі 20 відсотків доходів, а не 25 відсотків, як про це просить позивач, а також врахувати, що він ожружений та має на утриманні неповнолітню дочку, а також надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явилися, та ухвалення судового рішення немає. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області (а.с.6) З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 03 грудня 2009 року вбачається, що 07 серпян 2008 року шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 40 та після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с.8) Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької об ласті № 626 від 04 квітня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресоою: [ADDRESS] , та до складу сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] (а.с.7) 13 квітня 2024 року сину сторін по справі [PERSON] виповнилося вісімнадцять років, тобто він досяг повноліття. Відповідно до копії довідки Державного навчального закладу "Крижопільський професійний будівельний ліцей" від 04 квітня 2024 року №76 [PERSON] , начається в ДНЗ "Крижопільський професійний будівельний ліцей" з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року, знаходився не на повному державному забезпеченні, ІІ рівень акредитації, денна форма навчання, отримує стипендію, не харчується в їдальні, проживає в гуртожитку (а.с.9). Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" № 12 від 08 квітня 2024 року, [PERSON] , працює в ТОВ "Піщанське АТП 10540" на посаді диспечера автомобільного транпорту з 07 листопада 2023 року (згідно наказу № 54-к від 06.11.2023 року) по теперішній час (а.с.12) Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Піщанське АТП 10540" № 13 від 08 квітня 2024 року дохід [PERSON] за період з 07.11.2023 року по 31.03.2024 року складає 38545,45 гривень (а.с.13) З копій наданих відповідачем документів встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , та являється батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про наролдження серії [NUMBER] (а.с. 40-46) Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, шляхом сплати аліментів (стаття 198 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналіз норм чинного законодавства вказує, що виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковими умовами можливості відповідача надавати таку допомогу та потребою у матеріальній домозі у зв`язку з навчанням, і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена також у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження повнолітньою дитиною навчання, її потребу в матеріальній допомозі саме у зв`язку із навчанням, та обгрунтувати її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо. Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів про розмір заробітної плати (доходу) відповідача, як однієї із підстав для встановлення факту спроможності відповідача сплачувати аліменти на сина у вказаному позивачем розмірі. В той же час, на самого платника аліментів покладається обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів, або може тільки в меншому розмірі. Під час судового розгляду на підставі наданих суду та досліджених судом доказів встановлено, що сторони по справі являються батьками [PERSON] , який досяг повноліття та продовжує навчання. Однак, позивачем в позовній заяві не обгрунтовано належним чином та не надано доказів того, які витрати він несе саме у зв`язку з навчанням сина, на що саме необхідні кошти, та у чому саме полягає потреба у матеріальній допомозі сину, який навчається. Разом з тим, доведення тієї обставини, що дитина, яка досягла повноліття та продовжує навчання у зв`язку з чим потребує грошового утримання покладається саме на позивача. Доказами, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, можуть бути, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Проте, ні позовна заява, ні долучені до неї документи таких відомостіей та доказів на їх підтвердження не містять, а на підтвердження обгрунтованості позовних вимог позивачем надано фактично саму лише довідку з навчального закладу про навчання сина. Зокрема, в позовній заяві, позивач вказує, що їхній з відповідачем син навчається денній формі навчанні, перебуває на неповному державному забезпеченні, отримує стипендію, проживає в гуртожитку, та для нормального проживання та начання йому необхідні кошти для забезпечення самих необхідних життєвих потреб. Проте в позовній заяві позивачем не зазначено для забезпечення яких саме потреб, пов`язаних з навчанням, сину потрібна матеріальна допомога, зорема, чи пов`язані ці потреби з необхідністю оплачувати проживання гуртожитку та їх вартість, необхідністю забезпечення навчальним приладдям. Жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на вказані потреби, пов`язані з навчання сина, не було долучено як до позовної заяви, так і не надано в розпорядження суду під час судового розгляду справи. Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням сина (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо) позивач також не надав. Разом з тим, доведення відповідних обставин, а відтак і підстав позову, є обов`язком позивача, а перекладання такого обов`язку на суд не відповідає нормам процесуального права. Такі висновки відображені у практиці Верховного суду, зокрема Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 прийшов до наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).» Не представив позивач і належних доказів, що його витрати на навчання сина є настільки великими, що потребують стягнення аліментів з батька саме у визначеному нею розмірі, - в розмірі 1/4 частини всіх виді його доходу, враховуючи, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а обов`язок щодо її утримання встановлений щодо обох батьків. В той же час, позовна заява містить лише вимогу про стягнення аліментів, перелік норм права, але не містить жодного обгрунтування розміру стягуваних аліментів. Таким чинном, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Разом з тим, під час судового розгляду позивач не довів існування потреби сина у зв`язку знавчанням у матеріальній допомозі, не обгрунтував розмірі стягуваних аліментів, та не довів наявність у батька можливості надавати таку допомогу, у визначеному позивачем розмірі. Також в обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що матеріальної допомоги їхній з відповідачем син, який досяг повноліття, потебує також у зв`язку з хворобою, оскільки з 2016 року має захворювання очей, регулярно проходить медичний огляд та щороку змінює окуляри, вартість яких складає 7125,00 гривень, на підстердження чого позивачем долучено до позовної заяви копію консультації офтальмолога ТОВ "Лікувально-діагностичний центр "Меділюкс" від 21 березня 2024 року із зазначенням діагнозу та копію замовлення в мережі центрів зору "Ваша оптика" на окуляри, а тому відповідач як батько відповідно до ст. 185 СК України та має брати участь у дадаткових витратах на дитину, що викликані його зхоробою (а.с.10,11) Рахом з тим, в статті 185, яка міститься в главі 15 "Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тобто, норми СК України передбачають стягнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, в тому числі і хворобою, виключно на неповнолітніх дітей, а можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх доньку/сина законодавством не передбачена. Так, відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України саме сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. Доведення обставин є обов`язком сторони, а не суду. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що недоведення позивачем вищевказаних обставин є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed