Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 28.07.2015 з відповідачем [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розбіжність в інтересах та поглядах на життя. Сторони вже два роки проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, шлюб існує лише формально, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримала повністю, судові витрати просила залишити за позивачем. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2015 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №313). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 04.05.2017 та серії [NUMBER] від 05.10.2021 відповідно. Згідно з статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю та позицію відповідача, яка проти розірвання шлюбу не заперечила, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів примирення. Згідно з статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved