Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

У серпні 2024 року заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою та просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що 29.12.2016 року у нього та [PERSON] , з якою він перебував у відносинах без реєстрації шлюбу, народився син [PERSON] , який на даний час проживає разом з ним та перебуває на його самостійному вихованні і утриманні. Вказував на те, що мати дитини живе окремо, за адресою: [ADDRESS] і має намір виїхати закордон на постійне місце проживання та спору про визначення місця проживання дитини між ними немає, оскільки вони уклали нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком. Разом з тим зазначав, що метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини - є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до Державних та Освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері. В чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт того, що він самостійно виховую дитину, а тому такий факт може бути встановлений виключно рішенням суду. Сторони в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявник заявлені вимоги підтримав, а заінтересована особа не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так,\~судом встановлено,\~що [INFO] \~ у\~ сторін\~ народився\~син \~ [PERSON] ,\~який \~проживає разом\~ з\~батьком \~та \~перебуває \~на його\~ самостійному вихованні та утриманні. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, оскільки сторони добровільно визначили місце проживання дитини у відповідному нотаріально посвідченому договорі, при цьому на даний час заявник потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту його самостійного виховання ним доньки. Так, за змістом ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно\~ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки судом встановлено, що дитина проживає з батьком, який його утримує, виховує, доглядає, піклується про стан здоров`я і згідно змісту заяви на даний час потребує юридичного визнання факту перебування на його утриманні сина, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, дана заява підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved