Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про стягнення моральної шкоди, який просив стягнути з Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Свої вимоги , які були уточнені 19.03.2024 р. обґрунтував наступними доводами. [PERSON] 14.02.2023року отримав постанову RVN003474, яка була винесена інспектором [PERSON] після розгляду матеріалів щодо нього, де зазначено, що він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 300-1 КУпАП громадянам надано право сплатити штраф : із знижкою 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозйомки). Відповідно до фіскального чеку від 21.02.2023 року платіж №1143292397, [PERSON] сплатив штраф у сумі 180,00 грн., тобто 50 відсотків від розміру штрафу. Про сплату вищезгаданого штрафу було додатково повідомлено Відповідача шляхом надсилання копії квитанції про сплату штрафу у «WhatsApp» за номером - [NUMBER] , а також особисто Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради, що знаходиться за адресою вул. Степана Бандери, буд. 44, м. Рівне. Однак, 11.07.2024року [PERSON] дізнався про блокування карткового рахунку для виплат де на той момент знаходилася значна сума коштів, підставою для блокування як з`ясувалося стала постанова державного виконавця від 11.07.2023р. ВП№72202959, яку було відкрито на підставі постанови RVN003474 від 14.02.2023 р. Тобто, відповідач не враховуючи оплату штрафу який був визначений постановою RVN003474 від 14.02.2023 р., тобто, повне виконання адміністративного стягнення 19.06.2023 року надіслав дану постанову до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Саме ці дії відповідача і завдали значної моральної шкоди для [PERSON] . 13.07.2023 року [PERSON] звернувся із заявою до відповідача де просив про відшкодування йому завданої даними діями шкоду, однак, відшкодування так і не отримав. Надіслання постанови RVN003474 від 14.02.2023 р. до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції це і є протиправні дії Відповідача, що призвели до завдання значних душевних страждань позивача. Він є пенсіонером, інвалідом II групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, має проблеми з серцем та потребує відповідного лікування, а блокування доступу до коштів які в той момент знаходилися на рахунку, позбавили на відповідним лікуванням, придбання продуктів харчування, вільне пересування та змусили вдатися до проведення грошових запозичень і з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Сав`як В.В. який діє згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги № 017/02.5/347 від 15.01.2024 р. підтримали позов у межах його доводів. Просили позов задовольнити повністю. Підтримали подану відповідь на відзив. Додатково у судовому засіданні позивач пояснив, що штраф сплатив своєчасно у половинному його розмірі в сумі 170 грн. Муніципальна варта помилково направила постанову на виконання та арештувала його рахунки, оскільки ним було своєчасно добровільно виконано постанову. Після сплати штрафу він особисто заїхав до муніципальної варти, де працівнику показав квитанцію, на що той відповів що добре. Він зрозумів його слова так, що оплата ним штрафу зарахована. Квитанції про оплату штрафу не залишав, з яким саме спілкувався уточнити не може. Реквізити оплати штрафу заповнювала касир банку на підставі наданої ним копії постанови. Лише після його звернення до муніципальної варти було розблоковано його рахунок як боржника. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] , які діють згідно довіреності у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Підтримали поданий до суду відзив згідно якого просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Свою правову позицію обґрунтували тим, що 14.02.2023 року інспектором Департаменту муніципальної варти Рівненської ради, за даними інформації Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо транспортних засобів та їх власників, встановлено відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-2 КУпАП, якою виявився [PERSON] , якому належить т/з ОреL Vivaro д.н.з [NUMBER] . Постановою серії RVN №003474 від 14.02.2023 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Проте кошти щодо оплати штрафу за постановою серії RVN №003474 від 14.02.2023 р. на рахунок, вказаний в постанові не надходили. Посилання позивача на переписку у «WhatsApp» є необґрунтованим, оскільки з даної переписки за період з 08 квітня по 11 липня не зрозуміло якого року відсутні також докази сплати штрафу за постановою серії RVN № 003474 від 14 лютого 2023 року. Доводи позивача про те, що ним особисто повідомлено Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради про сплату штрафу не підтверджено жодними допустимими, достатніми та належними доказами. Доводи позивача про те, що є протиправними дії Відповідача щодо надіслання постанови сері ї RVN № 003474 від 14 лютого 2023 року до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є необґрунтованими, не відповідають чинному законодавству. Відповідачем після особистого звернення позивача було надіслано до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням закрити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 3У «Про виконавче провадження». Вважають, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, визнання дій відповідача протиправними, а також причинний зв`язок між діями відповідача, про які вказано в позові, та настанням шкоди. Доведення наявності всіх складових елементів цивільного правопорушення є необхідним та обов`язковим для відшкодування моральної шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, проте таке рішення суду відсутнє. Просили у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити його позов . З оглянутих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача. Ухвалою суду від 15.03.2024 позовна заява [PERSON] залишалася без руху. На виконання ухвали суду 19.03.2024 року була подана уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 20.03.2024 р. відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи з викликом сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2023 року інспектором Департаменту муніципальної варти Рівненської ради, за даними інформації Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо транспортних засобів та їх власників, встановлено відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-2 КУпАП, якою виявився [PERSON] , якому належить т/з ОреL Vivaro д.н.з [NUMBER] . Постановою серії RVN №003474 від 14.02.2023 р. позивача [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, яке мало місце 13.02.2023 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Оглянута судом постанова містить розділ щодо призначення платежу, у якому чітко зазначене наступне: штраф за повідомлення/постанову RVN №003474 від 14.02.2023 р. д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до фіскального чеку від 21.02.2023 року платіж №1143292397, [PERSON] сплатив штраф у сумі 170,00 грн.(та 10 грн. комісії). Як видно, з постанови серії RVN №003474 від 14.02.2023 р. для сплати штрафу платник мав вказати призначення платежу: штраф за повідомлення/ постанову RVN №003474 від 14.02.2023 д.н.з. [NUMBER] . Проте, як видно з фіскального чека, доданого позивачем до позовної заяви, в призначенні платежу було не вірно вказано дату постанови (у фіскальному чеку вказана дата 13.02.2024 та не вказано номер транспортного засобу, у зв`язку з чим дані кошти не були зараховані як оплата за постановою серії RVN №003474 від 14.02.2023 року. Так, встановлено, що оскільки штраф не був сплачений відповідальною особою - фізичною особою за якою був зареєстрований транспортний засіб постанова була направлена до державної виконавчої служби для примусового виконання , де постановою від 11.07.2023 було відкрите виконавче провадження про стягнення штрафу у сумі 680 грн. згідно постанови від 14.02.2023 року. Зазначена постанова не містить вказівок щодо забезпечення належного виконання постанови шляхом блокування рахунків боржника. Стороною позивача на підтвердження доводів щодо блокування його рахунків не надано суду належних та допустимих доказів, а судом таких доказів встановлено не було. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем після особистого звернення позивача з заявою від 13.07.2023 вх.№ 05-142/23 було надіслано до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням закрити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 3У «Про виконавче провадження». Посилання позивача на переписку у «WhatsApp» суд до уваги не приймає, оскільки не вбачається можливим встановити з даної переписки за період з 08 квітня по 11 липня якого вона року, неможливо ідентифікувати номери телефонів за якими велася переписка. Окрім того, з долучених письмових доказів відповідача судом встановлено, що копію постанови позивач отримав рекомендованою кореспонденцією 14.04.2023 року. З оглянутої заяви про примусове виконання рішення підтверджується, що вона була звернута до примусового виконання 19.06.2023 року вих.№ 11-775. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обв`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). У частинах 1, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1,5 ст. 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням ч.1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 213 ЦПК суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди, яка у даному випадку на думку позивача випливає з неправомірних дій відповідача. Проте, як встановлено судом, позивач не звертався ні до Департаменту Муніципальної варти зі скаргою, ні з позовом до суду. Будь-якого рішення, яке б вказувало на винні дії відповідача при направленні постанови до примусового виконання, суду не надано, а судом таких доказів не встановлено. На підставі системного аналізу встановлених судом обставин, та на підставі достовірних доказів, суд приходить до висновку, що позивач не надав , а судом не встановлено належних , допустимих та достатніх доказів які вказують на винні дії відповідача. Суд вважає, що стягнення моральної шкоди у даному випадку є похідною вимогою при доведенні винних дій відповідача при зверненні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності до примусового виконання. Як встановлено судом, [PERSON] після розгляду його заяви було зараховано сплату штрафк як своєчасну та добровільну у половинному її розмірі - 170 грн. Будь-яких інших витрат пов`язаних з виконанням постанови, проведено не було. Враховуючи, що позивач не довів заподіяння йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні, а отже суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed