Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 04.05.2000 року сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі народились двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Останні три роки сімейного життя супроводжується постійними скандалами та сварками які провокував відповідач. Відповідач вчинив її побиття та за даним фактом відкрито кримінальне провадження, спільне господарство вони не ведуть, примирення між ними є неможливим, термін для примирення просила не надавати та позов задоволити. 18.07.2024 року від відповідача надійшла заява за змістом якої він просив шлюб не розривати та надати термін на примирення. Ухвалою суду від 27.08.2024 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про надання терміну на примирення. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала, вказала, що проживання у шлюбі більше не можливе, просила не надавати термін для примирення, її рішення є остаточним. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, вказав що бажає зберегти шлюб, просив надати термін на примирення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 04 травня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 332. У шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, на не бажання позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved