Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Крупецької сільської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , яка проживала до дня смерті в [ADDRESS] побудований на одному подвір`ї з будинком дядька [PERSON] , після смерті якого в його будинку проживала тітка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю). Про існування вказаного спадкового майна позивач дізнався випадково 01.01.2022 року від сусідів померлої тітки. З їх слів сертифікат про право на частку (пай) тіткою було втрачено за життя. Звернувшись до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті тітки, отримав відмову, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та свідоцтво про смерть тітки. Звернувшись до Держгеокадастру, позивач отримав відповідь, шо дійсно [PERSON] отримувала сертифікат про право на земельну частку (пай) РВ №0188624. Однак сертифікат про право на земельну частку (пай) видано на ім`я [PERSON] , в той час як вірне прізвище тітки [PERSON] . Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.10.2022 року встановлено факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] сертифікату на земельну частку (пай) виданого на ім`я [PERSON] . В подальшому позивач звернувся до Радивиліського районного суду Рівненської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно. ухвалою суду позов за його заявою було залишено без розгляду, оскільки він не міг взяти участь у судовому засіданні після повномасштабного вторгнення рф. 29.05.2023 року позивач повторно звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням суду від 12.10.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, з підстав не поновлення строку прийняття спадщини. На думку позивача строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, оскільки він працює у відділі оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Львівської обласної адміністрації, його робота пов`язана з виконанням обов`язків в галузі захисту держави і прирівнюється до несення військової служби. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 28 листопада 2023 року позивачем подано заяву на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду та подано докази на підтвердження вказаних обставин. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 березня 2024 року ухвалу Радивилівського районного суду від 04 грудня 2024 року скасовано, справу повернуто до Радивилівського районного суду для розгляду. Ухвалою судді від 18 березня 2024 року справу прийнято розгляду, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та долучено до участі у справі належного відповідача належним Крупецькою сільською радою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Левко С.Л. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Представник відповідача Крупецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає повністю. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно довідки Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області №747 від 31.07.2023 року за записами архівної книги обліку оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв про реєстрацію народження, смерті громадян значиться актовий запис за №46 від 12 листопада 2006 року про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Крупецькою сільською радою було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . (а.с.12) Свідоцтво про смерть або витяг з реєстру актових записів про смерть громадян про смерть [PERSON] позивачем до позовної заяви не долучено. В заяві, поданій на усунення недоліків позовної заяви, позивач вказує, що звертався у Сихівській відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові щодо отримання повторного свідоцтва про смерть [PERSON] , однак йому було відмовлено, оскільки не надано документів, що підтверджують право заявника на його отримання та родинних відносин з особою, щодо якої складено актовий запис. (а.с.21) На підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем позивачем долучено до заяви про усунення недоліків архівні довідки, видані Державним архівом Рівненської області, відповідно до яких батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] в с.Баранне. актовий запис 332 від 09 жовтня 2012 є [PERSON] та [PERSON] - обоє православного віросповідання, та батьками [PERSON] , який народився [INFO] в с.Баранне, актовий запис №23 від 29 квітня 1907 року є [PERSON] та [PERSON] обоє православного віросповідання. (а.с.24, 25) Інших документів, що підтверджують родинні відносини з [PERSON] позивачем не надано. Судом встановлено, що згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №29-17-0.2-313/2-22 від 20.01.2022 [PERSON] на підставі розпорядження голови Радивилівської районної адміністрації №244 від 15.07.1997 видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії РВ №0188624, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №12543. (а.с.11) Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.10.2022 року (справа №568/614/22) встановлено факт належності сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0188624, виданого 20 липня 1997 року на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.6) Згідно\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [PERSON] за життя не зробила розпорядження стосовно належного їй майна, оскільки в матеріалах справи відсутні заповіти останньої, а відтак спадкування належного спадкодавцю майна відбувається за законом. З позовної заяви слідує, що позивач має намір прийняти спадщину після смерті тітки, а тому згідно положень ч.1\~ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем п`ятої черги спадкування. Відповідно до\~статті 1265 ЦК України\~у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Докази, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON] , в матеріалах справи відсутні, а також позивачем не зазначено відомості щодо інших родичів спадкодавця ближчого ступеня споріднення та наявності спадкоємців попередніх черг спадкування. Частинами 1,3\~статті 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270\~ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша\~статті 1273 ЦК України). Державним нотаріусом Радивилівської державної нотаріальної контори Л.Л. Забожною 11.08.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки ним пропущено строк для подачі заяви на прийняття спадщини відповідно до ст.12701 ЦК України. (а.с.13) Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3)складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає, що дізнався про наявність спадкового майна після смерті тітки [PERSON] лише 01.01.2022 року. Після того, як він дізнався про наявність спадкового майна, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та змушений був збирати необхідні документи для оформлення права на спадщину. В подальшому двічі звертався до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Окрім того, позивач вказує, що він працює у відділі оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Львівської обласної військової адміністрації, що прирівнюється до несення військової служби. Правова позиція і підхід щодо вирішення питання про поновлення процесуальних строків викладена в ухвалі Верховного Суду від 27 липня 2022 року в справі №380/13558/21 та ухвалі Верховного Суду від 27 липня 2022 року справа №380/12913/21. Тобто, необізнаність особи про наявність спадкового майна не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Обставини, на які посилається позивач, що на його думку були об`єктивними та становили істотні труднощі для прийняття спадщини, а саме, що в період з 01.11.2019 року по даний час він працює на посаді головного спеціаліста відділу оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами управління захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та оборонної роботи департаменту з питань цивільного захисту Львівської обласної державної адміністрації, то суд вважає непереконливими, оскільки позивач не був позбавлений можливості у строк, встановлений законом для прийняття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем свого проживання. При цьому суд враховує, що позивач із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори в серпні 2023 року, тобто з пропуском строку понад 17 років. Також на думку суду покликання позивача на позицію Верховного Суду викладену в ухвалах від 27 липня 2022 року в справі №380/13558/21 та №380/12913/21 не заслуговує на увагу, оскільки вона не релевантна фактичним обставинам цієї справи: у вказаних ухвалах вирішувалось питання про поновлення строку на подання касаційної скарги особою, яка була призвана до Збройних сил України під час мобілізації. З огляду на вищевикладене, оскільки підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених вище норм права, не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України, а також те, що позивачем не надано доказів, що він входить до кола спадкоємців після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо позиції представника відповідача про підтримання позовних вимог. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні». Таким чином,\~визнання позову представником відповідача, не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, а в даному випадку визнання представником відповідача позову, суперечить викладеним у рішенні суду обставинам з наведених вище підстав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в позові відмовлено, то понесені позивачем судові витрати відшкодуванню відповідачем не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed