Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 155990339 від 23.04.2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , в розмірі 21852 гривні 50 копійок, що складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 8290 гривень; - заборгованості за відсотками в розмірі 13562 гривні 50 копійок. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт товариства та обрала бажану суму кредиту й строк кредитування, зазначивши свої персональні дані, у тому числі банківську карту, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти у розмірі 8290 гривень строком на 30 днів, зі сплатою 0,92 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. У подальшому, на підставі договору факторингу, укладеного 05.08.2020 року, право вимоги за цим договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 14.02.2022 року був укладений договір факторингу за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним дговором. Оскільки відповідач порушила умови кредитного договору, станом на час пред`явлення даного позову виникла заборгованість у розмірі 21852 гривні 50 копійок, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 8290 гривень; - заборгованості за відсотками в розмірі 13562 гривні 50 копійок. За таких\~обставин просить\~позов задовольнити. Представник позивача просить розглядати справу у його відсутність, про що вказав в позовній заяві (а.с. 8). Відповідач подала відзив на позовну заяву в якому вказала (а.с. 80-88), що: - вона не укладала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір та коштів не отримувала; - Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» не могло передати право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», оскільки договір факторингу укладений 28.11.2018 року, а кредитний договір датується 23.04.2019 року; - за кредитним договором нараховані занадто високі відсотки у порівння з розміром кредиту; - розмір витрат на професійну правничу допомогу не співмірний з витратами, які необхідно понести на розгляд справи. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом під час розгляду справи встановлено, що\~23.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 155990339 (а.с. 13-16). Згідно пунктів 1.3. та 1.4. кредитного договору позивач зобов?язувався надати відповідачу кредит у розмірі 8290 гривень строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,92 % від суми кредиту за кожен день користування. В пункті 4.2. кредитного договору зазначено, що у випадку користування кредитом понад строк встановлений пунктом 1.3. кредитного договору зобов?язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. При цьому у випадку, якщо встановлена пунктом 1.4. кредитного договору процентна ставка менша ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за ставкою визначеною пунктом 1.4. договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Також в пункті 4.3. кредитного договору зазначено, що проценти, нараховані згідно пункту 4.2. кредитного договору після закінчення строку кредиту, визначеного в пункті 1.3. кредитного договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказаний\~ кредитний договір підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором PW93F3B7 (а.с. 15). В заявці на отримання кредиту відповідач зазначила номер карти на перерахування кредиту 5168-75ХХ-ХХХХ-7627 (а.с. 16). Кошти за кредитним договором були перераховані відповідачу на її банківський рахунок в день підписання кредитного договору, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 22) та платіжним дорученням (а.с. 59). 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 18-19, 42-47, 53-54, 60-64). Відповідно до умов даного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов?язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» зобов?язується їх прийняти та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в розпорядження грошові кошти за плату на умовах визначених цим договором (пункт 2.1). В пункті 1.3 зазначено, що «Право вимоги» - це права грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року закінчувався 28.11.2019 року (пункт 8.2, а.с. 54). В подальшому він продовжувався відповідними додатковими угодами до 31.12.2020 року та 31.12.2022 року. В період дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», а саме 30.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» право вимоги за кредитним договором № 155990339 від 23.04.2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , що підтверджується реєстром прав вимоги № 37 від 30.07.2019 року (а.с. 108-109). Розмір грошової вимоги становить 22424 гривні 45 копійок. 05.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги (а.с. 24, 26, 48-54). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 21852 гривні 50 копійок (а.с. 27-28). 14.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги (а.с. 55-58). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 14.02.2022 року до договору факторингу № 14/02/2022-01 від 14.02.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 27937 гривень 30 копійок (а.с. 29-30). За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу\~\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договорів недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зібрані докази вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 23.04.2019 року було укладено кредитний договір № 155990339, на виконання якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 8290 гривень, які відповідач зобов`язалась повернути через 30 днів, тобто до 23.05.2019 року, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,70% на день. Після закінчення строку кредитного договору [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. У подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до [PERSON] відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс». Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» право вимоги до [PERSON] відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а воно, в свою чергу, право вимоги до [PERSON] відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал». Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» є належним позивачем у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 155990339 від 23.04.2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . При перевірці правильності нарахування відсотків суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно виписки з особового рахунку відповідач за період з 14.02.2022 року по 01.07.2024 року має заборгованість зі сплати процентів в розмірі 13562 гривні 50 копійок (а.с. 17). Ці проценти нараховані після закінчення строку кредитування і, відповідно до пунктів 4.2., 4.3. кредитного договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. В період з 14.02.2022 року по 01.07.2024 року увійшло 868 днів. Відповідно до пунктів 4.2., 4.3. кредитного договору за цей період позивач мав право нараховувати відповідачу відсотки, у розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. Таким чином розмір відсотків за період з 14.02.2022 року по 01.07.2024 року становить 122327 гривень 24 копійки, виходячи з розрахунку: 8290 гривень (розмір кредиту) : 100% ? 1,70 % ? 868 днів (строк кредитування). Однак суд діє в межах розміру позовних вимог та вважає, що відповідач має заборгованість по відсотках в розмірі заявлених позовних вимог, що становить 13562 гривні 50 копійок. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаного кредитного договору № 155990339 від 23.04.2019 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 21852 гривні 50 копійок, яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 8290 гривень та суми заборгованості за відсотками в розмірі 13562 гривні 50 копійок. Стягуючи судові витрати, суд керується ст. 141 ЦПК України, і стягує з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд погоджується з твердженням відповідача, що такі витрати в розмірі 5000 гривень є не співмірними з ціною позову, а тому стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved