Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

20 червня 2024 року керівник Глобинської окружної прокуратури Полтавської області Лігоміна Ярослав в інтересах держави в особі Козельщинської селищної ради звернувся до суду зі позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих злочином, у якій просив стягнути з відповідача на користь Козельщинської селищної ради (р/р UA328999980333109331000016614, ГУК у Полтавській області/ТГ смт Козельщина/24062100, код платежу 24062100, код ЄДРПОУ 37959255) шкоду, заподіяну незаконною порубкою дерев у захисних насадженнях, на суму 53250,46 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 20 серпня 2024 року. У судове засідання 20 серпня 2024 року учасники не з`явилися. Прокурор Глобинської окружної прокуратури Алексєєнко А. подав заяву про проведення судового засідання без участі прокурора, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Позивач Козельщинська селищна рада подала заяву про розгляд справи без участі представника ради, позов підтримала та просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44). Подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, наслідки визнання позову йому відомі, розгляд справи просив здійснювати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-12) Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 30.01.2024 у справі № 533/1219/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Судом встановлено, що 02.11.2022 у період часу з 08 години 00 хвилин по 13 годину 58 хвилини [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у захисному лісовому насадженні за координатами (49.169640, 34.051529), поряд зі с. Чечужине, Кременчуцький район, Полтавська область, в адміністративних межах Козельщинської об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, незаконно, без відповідного дозволу, у порушення норм ст. 69 Лісового кодексу України, самотужки, за допомогою бензопили марки «GRAFT-TEC CT 7007» зеленого кольору вчинив незаконну порубку п`яти дерев шляхом відокремлення сиро-ростучих стовбурів до ступеня припинення їх росту, з яких породи «Ясен» з діаметрами у районі пнів: 60 см, 36 см, 35 см, 40 см, 27 см. При цьому повністю відділив їх від кореня, чим було значно знижено повноту деревостану та був порушений санітарний стан насаджень, які перестали виконувати свої корисні властивості (зменшення негативних наслідків природних явищ, захист ґрунтів від ерозії, запобігання забрудненню навколишнього середовища та його очищення тощо), та викликало об`єктивні труднощі у швидкому відтворенні корисних властивостей зазначеної ділянки лісосмуги. Такими діями [PERSON] заподіяв державі збитки на загальну суму 53250 гривень 46 коп., що розрахована на підставі додатку 1 «Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконними вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, що кваліфікується як істотна шкода. На цей час збитки добровільно не відшкодовано. Прокурор уважає, що обставини, вказані у вироку Козельщинського районного суду Полтавської області від 30.01.2024, щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, є встановленими та повторно не підлягають доказуванню. З огляду на обставини, встановлені обвинувальним вироком Козельщинського районного суду Полтавської області, у діях [PERSON] наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, між його діями і спричиненою шкодою існує взаємозв`язок, а також наявна вина, що є підставою для цивільної відповідальності. Козельщинською селищною радою самостійно не реалізовані повноваження з відшкодування завданих збитків внаслідок незаконної порубки дерев. Після постановлення вироку Козельщинська селищна рада у відповідь на запит окружної прокуратури повідомила, що нею не будуть вживатися заходи по стягненню шкоди, завданої довкіллю [PERSON] . Отже, попри обізнаність про спричинені територіальній громаді збитків в сумі 53250,46 грн, селищною радою заходи з судового стягнення шкоди довкіллю не вжиті. Несплата вказаних збитків в умовах дефіциту бюджетних коштів негативно впливає на поповнення державного та місцевих бюджетів і може призвести до невиконання програм, передбачених його витратною частиною, а тому є підстави для втручання органів прокуратури України шляхом звернення до суду з позовом у порядку представництва інтересів держави. Несплата відповідачем визначеного в установленому законом порядку розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, не лише безпосередньо зачіпає майнові та економічні інтереси держави, а й вплине на недофінансування державою природоохоронних заходів, спрямованих на забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини, яка є невід`ємною умовою сталого економічного та соціального розвитку України. У контексті правовідносин у даній справі інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Прокурор Глобинської окружної прокуратури Полтавської області вважає, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає у недоотриманні місцевим бюджетом коштів, які він мав отримати на суму 53250,46 грн. У зв`язку з чим прокурор Глобинської окружної прокуратури Полтавської області просив стягнути з [PERSON] на користь Козельщинської селищної ради шкоду, заподіяну незаконною порубкою дерев у захисних насадженнях, на суму 53250,46 грн. При нормативному обґрунтуванні позовних вимог прокурор посилався на статті 13, 131-1 Конституції України, статті 7, 69-1 Бюджетного кодексу України, ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 10, 16, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 1, 4, 5, 38, 47, 68-69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України, статтю 83 Земельного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 та правові висновки Верховного Суду у справі № 163/2298/16-ц (постанова від 06 лютого 2019 року), у справі № 812/1689/16 (ухвала від 10 липня 2018 року), у справі № 924/1237/17 (постанова від 20 вересня 2018 року), у справі № 903/129/18 (постанова від 15 жовтня 2019 року). Прокурор у письмовій заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач Козельщинська селищна рада у письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у письмовій заяві позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення, також зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 30.01.2024 у справі № 533/1219/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Вирок суду набрав законної сили 01.03.2024 (а.с. 17-22). Згідно з вироком суду кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:02.11.2022 у період часу з 08 години 00 хвилин по 13 годину 58 хвилини [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у захисному лісовому насадженні за координатами (49.169640, 34.051529), поряд зі с. Чечужине, Кременчуцький район, Полтавська область, в адміністративних межах Козельщинської об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, незаконно, без відповідного дозволу, в порушення норм ст. 69 Лісового кодексу України, самотужки, за допомогою бензопили марки «GRAFT-TEC CT 7007» зеленого кольору вчинив незаконну порубку п`яти дерев шляхом відокремлення сиро-ростучих стовбурів до ступеня припинення їх росту, з яких породи «Ясен» з діаметрами у районі пнів: 60 см, 36 см, 35 см, 40 см, 27 см. При цьому повністю відділив їх від кореня, чим було значно знижено повноту деревостану та був порушений санітарний стан насаджень, які перестали виконувати свої корисні властивості (зменшення негативних наслідків природних явищ, захист ґрунтів від ерозії, запобігання забрудненню навколишнього середовища та його очищення тощо), та викликало об`єктивні труднощі у швидкому відтворенні корисних властивостей зазначеної ділянки лісосмуги. Такими діями [PERSON] завдав державі збитків на суму 53250 гривень 46 коп., що розрахована на підставі додатку 1 «Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконними вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, що кваліфікується як істотна шкода. Відповідно до висновку експерта від 06.10.2023 № СЕ-19/111-23/51020-ФХЕД (а.с.28-33) загальний розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної, як встановлено слідством вирубки 5 дерев у полезахисній лісосмузі поблизу с. Чечужне Кременчуцького району Полтавської області, становить 53250, 46 грн, що підтверджує розрахунок розміру шкоди, що зазначений у розрахунковій відомості Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 17.07.2023. Застосовані судом норми права Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 16 Конституції України проголошено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частинами 1, 2 ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Відповідно до ст. 5 цього ж Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Частиною першою статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 33 Лісового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території: 3) беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні й інші технічні засоби та обладнання; 3 -1) забезпечують охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів у межах лісів комунальної власності, не наданих у користування; 5) встановлюють порядок використання коштів, що виділяються з місцевого бюджету на ведення лісового господарства; 6) вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні та делеговані повноваження, серед яких у тому числі здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використання і охорона земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворення лісів тощо. Ч. 1 та п. б ч. 2 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорони навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ч. 3-4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Згідно зі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2022 [PERSON] поряд зі с. Чечужине, Кременчуцький район, Полтавська область, в адміністративних межах Козельщинської об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області,здійснив самотужки, за допомогою бензопили незаконну порубку п`яти дерев. При цьому повністю відділив їх від кореня, чим було значно знижено повноту деревостану та був порушений санітарний стан насаджень, які перестали виконувати свої корисні властивості (зменшення негативних наслідків природних явищ, захист ґрунтів від ерозії, запобігання забрудненню навколишнього середовища та його очищення тощо), та викликало об`єктивні труднощі у швидкому відтворенні корисних властивостей зазначеної ділянки лісосмуги.Своїми діями відповідач завдав державі збитки на суму 53250 гривень 46 коп. Такі обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили, та є обов`язковим у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено вирок. Отже, [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, оскільки у порушення норм ст. 69 Лісового кодексу України, здійснив незаконний порубку п`яти дерев, чим завдав державі шкоду, яку повинен відшкодувати. Під час розгляду кримінального провадження судом питання про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою деревини, не вирішувалося. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та стверджував, що розуміє наслідки такого визнання. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, та зазначив, що йому відомі наслідки визнання позову, суд уважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб. Отже суд висновує, що слід прийняти визнання позову відповідачем та позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як номери чи вид рахунку, на який слід здійснити зарахування стягнутих з відповідача коштів, назви банківської установи (про що просив прокурор у позовній заяві), ст. 265 ЦПК не встановлює. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Такі відомості як номер, вид рахунку, назва банківської установи та її МФО не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача, у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, заява стягувача а не резолютивній частині рішення. Тому суд у резолютивній частині рішення не зазначає реквізити банківського рахунку позивача. Розподіл судових витрат Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору та судовий збір у сумі 3028,00 грн не сплачував. Відповідач не звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги визнав у повному обсязі до початку розгляду справи по суті. Отже, суд уважає, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог у повному обсязі, стягнути з відповідача до державного бюджету судовий збір у сумі 1514,00 грн - 50 % від суми судового збору, який підлягав сплаті позивачем за розгляд позовної заяви судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved