Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що з 08.12.2022 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Перед реєстрацією шлюбу проживали у цивільному шлюбі, у якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач втратив до неї почуття як до жінки, ігнорує її інтереси. У них різні погляди на проведення дозвілля та розподіл сімейного бюджету. Протягом трьох місяців вони не проживають як сім`я, не ведуть спільного господарства, у них відсутній спільний бюджет. Примирення з відповідачем неможливе, оскільки сім`я перестала існувати і вона не бажає продовження стосунків, а тому вважає необхідним розірвати шлюб. Крім того, на даний час дочка проживає разом з нею і повністю перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від надання матеріальної допомоги на утримання дочки. Відповідач є фізично здоровою особою, на даний час працевлаштовується офіційно і буде мати змогу надавати дитині матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно. Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання. В судове засідання 20.08.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, будь-які клопотання відсутні. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує з приводу їхнього задоволення, будь-які клопотання відсутні. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 20.08.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 08 грудня 2022 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2022 (а.с. 5). Згідно з позовною заявою, сторони по справі з 2017 року проживали у цивільному шлюбі, у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що не заперечується відповідачем та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2017 (а.с. 6). Згідно з довідкою Якушинецької сільської ради №946/02-06 від 26.04.2024, дочка [PERSON] - [PERSON] знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею (а.с. 10). Позивач у позовній заяві зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач втратив до неї почуття як до жінки, ігнорує її інтереси, у них різні погляди на проведення дозвілля та розподіл сімейного бюджету, протягом трьох місяців вони не проживають як сім`я, не ведуть спільного господарства, у них відсутній спільний бюджет. Відповідач позовні вимоги визнає, не оспорює обставини, зазначені у позовній заяві. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому, шлюб необхідно розірвати, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, відсутність будь-яких доказів, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом враховано визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів 28.05.2024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останньою судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. У постанові від 14.01.2019 (справа № 927/26/18) Верховний Суд зазначив, що, зважаючи на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що будь-які заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу від позивача не надходили та у матеріалах справи відсутні, питання про відшкодування витрат, понесених на професійну првничу допомогу, судом не вирішується.

Outcome: approved