Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

14 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають в ньому більше року. Так, [PERSON] з 2015 року проживає в російській федерації, [PERSON] разом з її дітьми [PERSON] та [PERSON] з 2021 року, а [PERSON] - з 2022 року проживають у Чеській Республіці та повертатися до України не планують. Відповідачі не приймають участі в утриманні будинку і ніякого відношення до позивача не мають. Також, особистих речей відповідачів у будинку не має. Реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні створює позивачу перешкоди в реалізації прав власника, а тому наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідачі відзив на позов не подали. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, з використанням засобів електронного зв`язку подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] , яка також є законним представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, з використанням засобів електронного зв`язку подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги до неї та її дітей визнає в повному обсязі. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності та з урахуванням інтересів дітей. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 13 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2705 (а.с. 12-13, 14, 15). У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані також: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , про що свідчить копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26 квітня 2024 року № 2354, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 11). Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 21, 22). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частин першої, статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Відповідно до частини першої статті 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. За змістом статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з частиною шостою статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми законодавства, визнання відповідачами та законним представником відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , позову, а також те, що відповідачі не проживають за адресою реєстрації більше року, беручи до уваги, що поважних причин відсутності відповідачів за адресою їх реєстрації при розгляді справи не було встановлено і відповідачами не зазначено, а тому суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved