Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

20 березня 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 13 лютого 2023 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630599881. Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку їх невиконання позичальником, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 169 304,28 гривень, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №630599881 у розмірі 169 304,28 гривень. Не погодившись із вказаним позовом відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодних угод із позивачем у 2023 році він не укладав. 28 березня 2017 року ним було підписано оферту із банком, кошти за кредитом ним повертались систематично та у великих розмірах, а тому зазначений у розрахунку заборгованості розмір заборгованості є незрозумілим. Із позову та доданих документів не вбачається з чого складається сума заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази встановлення кредитного ліміту, не зазначено на яку саме картку. У виписці вказано, що він використовував кредитні кошти та повертав їх, а банком списувались кошти як проценти за овердрафт, проценти за користування кредитом, сплату комісії за обслуговування основної картки, щомісячний платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, однак кредитним договором не були узгоджені умови щодо списання процентів за овердрафт. Умовами акцепту від 28 березня 2017 року сторони погодили лише процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 24% річних та обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості. Комісія не може бути стягнута та включена в загальну суму заборгованості, а у 2020 році у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки, оскільки строк дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Досудову вимогу [PERSON] не отримував, в той час, як кредитор повинен в обов`язковому порядку здійснити процедуру досудового врегулювання спору. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Рудницький Ю.І. в судовому засіданні пояснив, що 28 березня 2017 року між сторонами укладено кредитний договір, у зв`язку із чим [PERSON] було видано кредитну картку з лімітом 200 000,00 гривень, яким відповідач активно користувався, але в нього утворилась заборгованість. [PERSON] дійсно частково погашав заборгованість, але з 27 лютого 2022 року жодних оплат не надходило, а заборгованість після останнього погашення залишилась в істотному розмірі. Існуюча заборгованість складається з тіла кредиту, відсотків, простроченого тіла кредиту, відсотків на прострочене тіло кредиту. Банком надавались кредитні кошти [PERSON] , однак він перестав виконувати свої зобов`язання. Рудницький Ю.І. також пояснив, що фактично договір укладено 28 березня 2017 року, а не у 2023 році як те зазначено у тексті позовної заяви, оскільки це є опискою. Крім того, вказав, що в документах немає номеру договору, оскільки він використовується у внутрішньому документообігу банку та це не є істотною умовою договору. Щодо заяви позивача про застосування загальної позовної давності пояснив, що останнє погашення платежу здійснювалось 27 лютого 2022 року, що виключає можливість застосування строку позовної давності, а наразі ці строки взагалі зупинені у зв`язку із дією воєнного стану. Також вказав, що відповідач та його представник не погоджуються із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, однак свого контр розрахунку не надали, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі та пояснили, що кредитний договір за № 630599881 від 13 лютого 2023 року не укладався. В акцепті договору не зазначено, на які саме кредитні картки встановлено кредитний ліміт та в якому саме розмірі. Наведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в ньому не зазначені номери карток, незрозуміло ким він підписаний та останній не містить печатки товариства. Вважають, що наявність заборгованості не підтверджується, у зв`язку із чим просили відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2017 року [PERSON] запропонував ПАТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Крім того, [PERSON] наведені умови зазначеної угоди, а саме міститься його пропозиція про відкриття йому рахунку № [NUMBER] у валюті гривня та випуску міжнародної платіжної картки MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту її випуску, надати йому кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку з лімітом у розмірі 200 000,00 гривень. Сума кредиту, що доступна [PERSON] на момент укладення угоди складає 27 600,00 гривень, а банк у випадку акцептування цієї оферти має повідомити суму кредиту, що може бути доступна [PERSON] в будь-який час протягом дії відновлювальної кредитної лінії, яка відрізняється від вказаної суми (27 600,00 гривень) у порядку та спосіб визначений умовами Договору. Процента ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій або операцій зняття коштів готівкою складає 24% річних. Розмір обов`язкового мінімального платежу - 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, але не менше за 50,00 гривень. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Проценти за користування відновлювальною кредитною лінією нараховувати згідно стандартних тарифів банку та списувати за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії. Пропонував здійснити встановлення суми кредиту, що може бути доступна йому протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого Договором максимального ліміту відновлювальної кредитної лінії без будь-яких обмежень, підтвердив, що вказані умови є вигідними та справедливими для нього, в повній мірі відображають його внутрішню волю. Повернення заборгованості за сумою кредиту для програми «Моментальна розстрочка на картку», сплату процентів за його користування та сплату інших платежів за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Договором по програми «Моментальна розстрочка на картку» пропонував здійснювати шляхом здійснення договірного списання банком в розрахунковий день з рахунку суми коштів в розмірі обов`язкового рівного платежу, в тому числі за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії. За банківські послуги запропоновано встановити комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0 гривень, в разі зміни розміру комісійної винагороди протягом строку дії договору пропонує сплачувати банку комісійну винагороду, що буде чинна на момент настання відкладальної обставини, що зумовлює зміну умов Договору на умови Програми «Моментальна розстрочка на картку». Щомісячно в останній день розрахункового періоду в порядку договірного списання у відповідності до положень ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» здійснювати договірне списання сум грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № [NUMBER] від 28 березня 2017 року у розмірі 0,1% від розміру встановленої відновлювальної кредитної лінії. Сторони погодились встановити, що позовна давність за спорами, що випливають з Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії включаючи, але не обмежуючи, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років (а. с. 5). 28 березня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» прийняв (акцептував) умови [PERSON] , що містяться в оферті на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії (а. с. 5). Крім того, до матеріалів справи долучено анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 28 березня 2017 року в якій зазначено, що [PERSON] акцептує Публічну пропозицію в розумінні ст. 642 ЦК України, своєю згодою на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та отримання банківських послуг на умовах, визначених Публічною пропозицією за Продуктами Банку (а. с. 6) До анкети-заяви [PERSON] про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 28 березня 2017 року долучено таблицю з відомостями про кредит в якій, зокрема, зазначено, що строк дії кредитної лінії складає 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору. Орієнтовна реальна процента ставка, % місяць - 5,5%. З вказаними відомостями ознайомлено [PERSON] , що підтверджується його власним підписом у вказаній таблиці (а. с. 7). Між ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № [NUMBER] від 28 березня 2017 року. Страхова Сума 27 600,00 гривень, страховий тариф на будь0який період - 0,1%, страховий платіж за будь-який період - 27,60 гривень (а. с. 7). Фактичне використання [PERSON] грошових коштів в межах суми кредитного ліміту підтверджується випискою за договором № 630599881 по рахунку з кредитною карткою WorldDebitMastercard за період з 28 березня 2017 року по 17 липня 2023 року з якої вбачається, що ліміт кредиту становить 103 770,97 гривень, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 166 222,38 гривень. У виписці містяться відомості про рух коштів по рахунку № [NUMBER] (28.01.19-28.06.23); про рух коштів з використанням платіжних карток WorldDebitMastercard [NUMBER] (16.12.19-31.01.22); WorldDebitMastercard [NUMBER] (03.01.19-29.11.19). Виписку підписано керівником юридичного супроводження беззаставного стягнення [PERSON] (а. с. 12-21). Позивачем до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості за кредитом з якого вбачається, що за кредитним договором № 630599881 за період з 28 березня 2017 року по 27 серпня 2023 року утворилась заборгованість у сумі 169 304,28 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 97 046,01 гривень, відсотків за користування кредитом - 15 208,85 гривень, тілом кредиту -53 963,56 гривень, овердрафтом (несанкціонованою заборгованістю) - 3 085,86 гривень. Розрахунок заборгованості підписано керівником юридичного супроводження беззаставного стягнення [PERSON] (а. с. 10-11). З витягу з державного реєстру банків АТ «Сенс Банк» вбачається, що 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» (а. с. 28). В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 633, ч. 1 ст. 634 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526,527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У постанові Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року звернуто увагу на те, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд критично ставиться до доводів відповідача та його представника з приводу того, що відповідачем не укладався саме кредитний договір № 630599881 від 28 березня 2017 року, оскільки вказані доводи зводяться виключно до того, що в матеріалах справи та документах не вказано такого номеру договору, однак представник позивача підтвердив, що сума заборгованості існує саме за цим договором, а сам відповідач не заперечував, що мав взаємовідносини з банком, на виконання яких сплачував грошові кошти, що в свою чергу також підтверджується випискою з рахунку відповідача. Суд також не може погодитись із доводами відповідача та його представника про те, що наведений позивачем розмір заборгованості є незрозумілим у зв`язку із тим, що відповідач здійснював погашення заборгованості в істотному розмірі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору - ч. 1 ст. 95 ЦПК України. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контрою під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Вказаним положенням передбачено також, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. До вказаного висновку також прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц (провадження 61-3689св21). Відповідач не надав суду свого власного контр розрахунку заборгованості, а лише не погодився із розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки вважає визначений розмір заборгованості завеликим. Надана позивачем виписка по рахунку відповідача, в сукупності з іншими доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за ним, що узгоджується з детальним розрахунком та не спростовано будь-яким контр розрахунком з боку відповідача. Доводи про те, що у 2020 році сплинув строк дії картки відповідача, а тому позивач не мав більше нараховувати відсотки - суд також вважає необґрунтованими, оскільки представником позивача надано суду доказ у вигляді довідки АТ «Сенс Банк» від 05 червня 2024 року, з якої вбачається, що 11 грудня 2019 року [PERSON] видано другу картку за № [NUMBER] з терміном дії до 31 грудня 2024 року. 17 січня 2024 року АТ «Сенс Банк» направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагає від [PERSON] усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу - 169 304, 28 гривень. Направлення вказаної вимоги підтверджується долученим до матеріалів справи описом вкладення та списком згрупованих відправлень «ТОП 3 СС 4/2024» (а. с. 22-27). Таким чином, безпідставними також є доводи відповідача про те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом з порушенням ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року, оскільки банк виконав вимогу щодо повідомлення у письмовій формі споживача про необхідність повернення споживчого кредиту. Та обставина, що відповідач з будь-яких причин не отримав вказане повідомлення за адресою власної реєстрації: [ADDRESS] , не вказує на невиконання позивачем вищевказаної вимоги та не звільняє відповідача від його обов`язків за кредитним договором. Доводи відповідача з приводу спливу строку загальної позовної давності зводяться до того, що кредитну картку йому видано 28 березня 2017 року строком дії на 3 роки, тобто до 28 березня 2020 року, в той час, як позивач звернувся до суду з позовом у березні 2024 року. Водночас із цим, судом встановлено, що відповідачу 11 грудня 2019 року видано другу картку за № [NUMBER] терміном дії до 31 грудня 2024 року. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року, який продовжувався до 30 червня 2023 року. Законом України №540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України продовжуються на строк його дії. Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, зокрема, Указом Президента України від 23 липня 2024 року №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 строком на 90 діб. Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. Враховуючи наведені положення Закону неможливо погодитись із доводами відповідача щодо спливу загального строку позовної давності. Суд також приймає до уваги відомості, які відображаються у розрахунку заборгованості наданого позивачем про те, що порушення відповідачем умов договору щодо повернення коштів мало місце лише з серпня 2022 року. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved