Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-01 00:00:00

17.06.2024 [PERSON] звернувся з позовом в якому просив визнати Договір №2769 від 07 травня 1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок буд. [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0, 0436 га кадастровий номер 4810400000:07:056:0025 з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, 07 травня 1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір №2769, згідно умов якого відповідачка продала, а позивач купив житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . На підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» вказаний договір був зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Вказаний житловий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 0.0453 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Первомайським міськвиконкомом 25.03.1994 р., зареєстрованого у книгу записів державних актів під 1596 та належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Другою первомайською держнотконторою від 25 листопада 1996 року р.1-3320, зареєстрований Первомайським МБТІ 5.11.1997 року реєстр № 4894 книга 13. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: відповідач передала, а позивач прийняв в управління та користування житловий будинок, сплативши іншій стороні його договірну вартість, що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Право власності на вказану нерухомість зареєстроване Первомайським МБТІ за реєстровим №4894 07.05.1998 та записаний в реєстрову книгу під №13 с. 257, що підтверджується Випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012, виданою КП «ПМБТІ». У відповідності з вимогами ч.2\~ст. 227 ЦК УРСР\~зареєстрована в МБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже позивач, як покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу набув право власності на вказаний житловий будинок і правомірно ним володів. Крім того, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 0436 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Первомайським міськвиконкомом Миколаївської області 25.03.1994 року, зареєстрованого у книгу записів державних актів під №1595 Оскільки, на момент укладення договору купівлі-продажу діяла ст.30\~Земельного кодексу УРСР, 1990 року, згідно якої до набувача разом з житловим будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, вважаю, що позивач разом із житловим будинком набув право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає\~принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях\~статті 377 Цивільного кодексу України\~та\~статті 120 Земельного кодексу України. Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної,комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача( попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.У разі якщо відчужувачу( попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Виходячи з цього, логічним є наступне положення: \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування\~(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 На даний час позивач не може повною мірою розпорядитися належним йому житловиим будинком та земельною ділянкою, оформити договір нотаріально також неможливо, оскільки проведена реєстація права власності в органах МБТІ, а тому змушений звернутися за захистом своїх інтересів до суду. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В підготовче засідання позивач не з`явилась, але надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, але надала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, і проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ст. 200 ч.3 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі викладеного, враховуючи відсутність обґрунтованого сумніву у визнанні обставин справи, суд знаходить доведеними позовні вимоги та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved