Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

У лютому 2023 року через систему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, в якому позивач просить суд: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.02.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 125; 2) визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 14.02.2014 [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В березні 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивачу довелось виїхати з дітьми за кордон, спочатку в Польщу, а потім у Францію, де вони перебувають по теперішній час. Протягом цього часу відносини з відповідачем значно погіршились, в результаті чого між ними зникло почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Подальше спільне життя сім`ї та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і не вбачається можливим. Разом з цим, між батьками виник спір про місце проживання дітей. Вказує, що у зв`язку із воєнним станом в Україні та активними воєнними діями, постійним відключенням світла та повітряною тривогою, постійній загрозі їхньому життю, їх діти повинні проживати разом з нею. Зазначила, що любить дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним, оскільки має офіційну роботу у Франції та нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій, пов`язаних з материнством. Старший син відвідує дитячий садок, діти обліковані в медичних установах. Постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, має з двома синами психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей саме з матір`ю є для дітей більш прийнятним, оскільки у матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дітям увагу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.04.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 28.04.2023 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в обґрунтування якої зазначено про те, що дійсно в березні 2022 року у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, ним разом з позивачем прийнято рішення, що позивачу разом з дітьми буде безпечніше за кордоном та разом з мамою дружини вони відправились за кордон в евакуацію, повернулися до України вперше після евакуації у жовтні 2022 року. За вищезазначений період перебування позивача у Франції відносини між подружжям зіпсувались. Наразі вона вчиняє йому перешкоди в побаченні та спілкуванні з дітьми, тому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем його проживання. 28.04.2024 суд на місці ухвалив прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , доручити останньому надіслати вказану заяву з додатками позивачу, а також відкласти підготовче судове засідання. 25.05.2023 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. 29.05.2023 на адресу суду від представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката Ставшого В.О., надійшов відзив на зустрічний позов з проханням відмовити в його задоволенні та наведені обґрунтування на свою позицію. 19.06.2023 від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив (заперечення) на зустрічну позовну заяву з додатковими аргументами. Просив повністю відмовити в задоволенні первісного позову. 26.06.2023 представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Ставший В.О., через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. 28.09.2023 суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про роз`єднання позовних вимог. 16.10.2023 представник відповідача за первісним позовом адвокат Мочинський А.Р. подав до суду додаткові письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що дітей вимушено на той час, звісно за згодою [PERSON] , вивезено за кордон. Старшого сина фактично вирвано зі стабільного соціального середовища, до якого він звик і яке йому подобається, тому дитина позбавлена можливості нормально спілкуватись з друзями, родичами, що є негативним впливом на його виховання. Вказано, що в Україні, зокрема в м. Біла Церква є всі умови для навчання та розвитку дітей, які [PERSON] як люблячий батько має можливість забезпечити не тільки в матеріальному сенсі. Половину свого часу діти проводять поза домом, тому особливе місце в становленні особистості займає школа та різні організації системи додаткового виховання. Вказує, що головне щоб діти були в соціальному середовищі в якому їм комфортно. 18.10.2023 в судовому засіданні в режимі відеоконференції в присутності психолога [PERSON] з`ясовано думку дитини [PERSON] . 30.11.2023 ухвалою суду зупинено провадження у справі до перегляду судового рішення у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 607/20787/19 (провадження 61-11625сво22). 02.01.2023 справу направлено до Київського апеляційного суду у зв`язку надходженням апеляційної скарги на вказану ухвалу. 29.02.2024 постановою Київського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] , а ухвалу суду від 30.11.2023 без змін. 03.05.2024 ухвалою суду поновлено провадження в даній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні 12.06.2024. 29.08.2024 в судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Ставший В.О. первісний позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення по суті, просили задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що хотів би більше бачити дітей, але виходячи саме з їх інтересів, враховуючи військовий стан та збільшення кількості обстрілів, розуміючи свої права й обов`язки, заявив, що відкликає зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з ним та вважає доцільним проживання дітей за кордоном. Представник [PERSON] - адвокат Мочинський А.Р., в судовому засіданні доповнив, що наразі важливе здоров`я і безпека дітей, тому зустрічний позов просить залишити без розгляду, вирішення первісного позову залишити на розсуд суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позиція відповідача зрозуміла і вона вдячна йому за це, зі своєї сторони гарантує йому спілкування з дітьми та відсутність перешкод у цьому. Представник [PERSON] зазначив, що вітає таке рішення відповідача, адже дійсно діти мають бути в безпеці та сподівається, що батьки між собою домовляться. Проти залишення зустрічного позову без розгляду не заперечує. Позиція Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради зрозуміла з рішення органу опіки та піклування щодо неможливості надання висновку про розв`язання спору. Суд, вислухавши сторін та їх представників, думку дитини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. З 14.02.2014 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 125. Сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.07.2014, актовий запис № 1134, а також серії [NUMBER] від 14.07.2021, актовий запис № 868. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Фактично позивач з дітьми проживає на території Франції, що вбачається з договору суборенди на період з 23.01.2023 по 22.07.2023, тимчасового дозволу на проживання № [NUMBER] , довідки зі школи 2022-2023 про зарахування [PERSON] на початковий курс навчання до школи, довідки про відвідування [PERSON] " [PERSON] ", довідок про страхування дітей, довідки про заробітну плату косметолога [PERSON] за лютий 2023 року розміром 1 312,93 євро після відрахування податків, довідки про поступку автомобіля з пробігом від 05.03.2023. Згідно з соціальним записом відділення в Монреалі Установи "Діакона протестан" від 23.05.2023, [PERSON] живе з 11.03.2022 у Франції після того, як вона втекла від війни. Вона приїхала разом з дітьми та жила окремо від чоловіка протягом пів року. Проживає в багатокімнатній квартирі: кухня, ванна кімната, вбиральня, вітальня та 3 спальні, квартира доглянута, меблі відповідають потребам родини, діти мають велосипеди, самокати, іграшки відповідно до їхнього віку. Хлопці сплять в одній кімнаті та мають іншу кімнату, де [PERSON] може робити домашні завдання та продовжувати відвідувати заняття через інтернет в українській школі. Ця кімната обладнана комп`ютером, а також іграшками. Дитяча спальня має 2 односпальні ліжка та шафи для речей. У кухні є вся електротехніка, необхідна для відповідної гігієни харчування. У вітальні - великий диван, де діти можуть дивитись телевізор. [PERSON] навчається в СЕ2 (початковий курс 2-й рік). Він звик до шкільного середовища і налагодив стосунки з однолітками. Його вчитель повідомив про досягнення дитини та його дуже вдалу інтеграцію. Він відвідує додаткові заняття з вивчення французької мови щовівторка, щосереди - плавання. [PERSON] ходить в ясла 4 дні на тиждень, поки мама працює, з вересня буде ще один день. У вихідні та святкові дні родина виходить гуляти. Пані має автомобіль. Психомоторний розвиток дітей відповідає їхньому віку, харчування адаптоване та збалансоване, діти одягнені належним чином, про проблеми зі здоров`ям не повідомляється. Пані [PERSON] досягла задовільного рівня французької мови, самостійно виконує адміністративні та щоденні формальності, працює за договором. В матеріалах справи містяться фотознімки умов проживання родини у Франції та проведення вільного часу. [PERSON] отримує у Франції допомогу на дітей, що станом на квітень 2023 року становила 326,80 євро. Позивач також є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 1116 від 28.02.2023. Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] від 08.01.1986, [PERSON] з 16.06.2021 працює в ТОВ "Аско-Експедиція" у виробничій лабораторії на посаді інженера з якості та стандартизації. Згідно з наявними в матеріалах справи характеристиками, [PERSON] працьовитий, товариський і ввічливий, в побуті доброзичливий, відповідальний, користується авторитетом. Згідно з даними довідками в ТОВ "Лос-Лобос" [PERSON] отримав заробітну плату за період з 09.2022 по 02.2023 в сумі 10 005 грн., в ТОВ "Аско-Експедиція" - 41 021,38 грн. за той самий період. [PERSON] на території України станом на 14.03.2023 незнятої чи непогашеної судимості не має, що вбачається з витягу з інформаційно-аналітичної системи МВС № ВР-000740428. Відповідачем також надано довідку Білоцерківської гімназії-початкової школи № 6 "Перспектива" від 24.04.2023, відповідно до якої [PERSON] дійсно навчається в 3-Б класі вказаної школи. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 31.10.2022, [PERSON] надав дозвіл на виїзд його малолітніх дітей в супроводі дружини на період до 01.05.2023. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 18.10.2022, відповідно до якої її чоловік [PERSON] 18.10.2022 за адресою: м. Київ, ж/д вокзал "Південний", почав силою забирати спільних дітей, під час конфлікту завдав ушкодження лівої кисті 4 і 5 фаланги, розбив телефон та завдав психологічної травми дітям. Згідно з консультативним висновком спеціаліста КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня № 2" від 18.10.2022, [PERSON] діагностовано розтягнення та перенапруження міжфалангового суглоба кисті. Білоцерківським РУП ГУ НП в Київській області за результатами перевірки зафіксовано звернення [PERSON] , що завершене через неможливість опитати учасників. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 490 від 13.06.2023, вирішено вважати неможливим надання до суду висновку про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок обґрунтований тим, що провести обстеження умов проживання матері дітей та скласти оцінку потреб сім`ї не вдалось у зв`язку тим, що [PERSON] разом з дітьми виїхала за кордон. Висновком також встановлено, що батьківський потенціал [PERSON] на достатньому рівні, за адресою його проживання створені умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності дітей. В судовому засіданні старший син подружжя [PERSON] зазначив, що йому 9 років і він проживає у Франції, проживав в м. Біла Церква в Україні, зараз навчається у 3-му класі (у Франції) та онлайн у 4-му (в Україні), у Франції подобається. З друзями з України мало спілкується, але може в любий час зателефонувати. У Франції багато друзів. З татом також спілкується. На запитання чи хотів би проживати з татом, сказав, що важко відповісти та, що краще проживати з мамою, мабуть. З України виїхали через небезпеку і з дозволу батька. Якщо закінчиться війна, то вони повернуться. Якщо мама вирішить залишитись у Франції назавжди, то він хотів би повернутись в Україну. Зазначив, що йому важко через мову та те, що потрібно робити французькі й українські уроки Психолог [PERSON] засвідчила, що тиску на дитину не було. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що відносини між сторонами погіршились після переїзду дружини з дітьми за кордон, між ними зникло почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При вирішенні вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги в першу чергу безпеку дітей, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Судом встановлено, що позивач за згодою відповідача в цілях безпеки вивезла дітей за кордон після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, переймається життям, здоров`ям, належним вихованням своїх дітей, створила необхідні умови для навчання та розвитку діток, працює та має все необхідне для життя у Франції. Відповідач має достатній батьківський потенціал, переймається життям дітей та переймається відсутністю спілкування з дітьми. Між сторонами припинені сімейні відносини та наявний конфлікт, пов`язаний з бажанням відповідача повернути дітей. Варто зазначити, що саме по собі визначення місця проживання дітей органом опіки та піклування або судом має юридичне значення не тільки на час прийняття відповідного рішення, але і на час його чинності (дії), оскільки батьки в такому випадку мають змогу на підставі такого рішення регулювати (вирішувати) питання пов`язані з вихованням, навчанням та розвитком дітей, забезпеченням належних умов проживання дітей, сплату аліментів тощо. Окрім цього, законодавцем врегульовано в частині першій статті 161 СК України порядок вирішення відповідними органами питання про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, тому за відсутності належного обґрунтування відмова такого органу у розв`язанні цього питання лише з формальних підстав, зважаючи на фактичні обставини цієї справи, на переконання суду призведе до надмірного втручання держави у права та інтереси позивача. У даній справі суд враховує, що позивач з дітьми проживають разом протягом тривалого часу, як на території України, так і за її межами, при цьому відповідач, як батько дитини, цим рішенням не позбавлений прав та обов`язків приймати участь у вихованні дітей. Таким чином, з метою забезпечення саме інтересів дітей, враховуючи вік обох дітей, а також те, що визначення їх місця проживання разом з матір`ю не суперечитиме їхнім інтересам, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог позовної заяви. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 13 ЦПК України), з урахуванням заяви позивача за зустрічним позовом про залишення позову без розгляду та згоду з цього приводу відповідача за цим позовом, суд вважає за необхідне залишити без розгляду зустрічну позовну заяву.

Outcome: approved