Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-26 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1219946 від 23 травня 2024 року діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якій просить суд визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поважними, визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , терміном три місяці з моменту набрання рішення законної сили. В обґрунтування позовних вимог представник позивача, [PERSON] , вказала, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 червня 2023 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 478. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 13 листопада 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 48, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право заповіла позивачу, [PERSON] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Як вказала представник позивача, [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті баби - [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса, проте приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Крючкова Любов Анатоліївна відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії через пропущення строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, та роз`яснила, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На обґрунтування позову як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, сторона позивача вказала, що [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, у зв`язку із введення на території України воєнного стану та проведення активних військових дій на території Харківської області, зокрема Чугуївського району, де мешкає позивач з родиною, тому з метою запобіганню загрози життю та здоров`ю вона не могла виїхати до нотаріуса. Сторона позивача вважає, що пропуск строку для звернення до нотаріальної контори фактично стався з незалежних від волі [PERSON] причин - повномасштабного вторгнення військових російської федерації на територію України. Враховуючи наведене, представник позивача просив визначити для позивача додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби. Відповідачем, НОВОВОДОЛАЗЬКОЮ СЕЛИЩНОЮ РАДОЮ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, відзиву на позовну заяву [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, а також витребовано за клопотання сторони позивача від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Крючкової Любові Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи № 72386317, номер у нотаріуса 49/2024, відкриту 02 травня 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мякоту Тетяну Миколаївну. Представник позивача - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно, відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - адвокат Мякота Т. М. 13 серпня 2024 року звернулась на адресу суду з клопотанням, що було зареєстроване за вхідним № 6062/24-вх., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, судове засідання провести без участі позивача та її представника. Уповноважений представник НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, селищний голова [PERSON] 13 червня 2024 року направив на адресу суду клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 4297/24-вх., відповідно до якого просив суд розгляд справи за позовом [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини провести за відсутності представника селищної ради, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно приписів пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача, свідчать відповідні заяви, що подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [INFO] у віці 86 років у місті Зміїв Чугуївського району Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , про що 20 червня 2023 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 478 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 листопада 2020 року секретарем Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Удовицею Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 48. Відповідно до змісту вказаного заповіту, [PERSON] , яка народилась [INFO] у селі Вільхуватка, Нововодолазького району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право заповіла: [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між позивачем, [PERSON] , [INFO] , та померлою [INFO] [PERSON] , як між онукою та бабою, підтверджується наступними доказами. Так, з копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого повторно 10 травня 2024 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] у місті Харкові, про що 17 вересня 1982 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 8112. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] , зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0001655081, сформованого 15 квітня 2016 року о 12 годині 03 хвилин Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, вбачається, що 29 серпня 2008 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено актовий запис про шлюб № 340, відомості про чоловіка: [PERSON] , відомості про дружину: [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133, 135 Сімейного кодексу України № 00044890990, сформованого 08 травня 2024 року о 09 годині 36 хвилин Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції, вбачається, що 04 серпня 1958 року Ватутінською сільською радою Нововодолазького району зроблено актовий запис № 32 про народження [INFO] у селі Вільхуватка, Нововодолазького району, Харківської області, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Відомості про батьків: батько - [PERSON] , українець, мати - [PERSON] , українка. Відповідно до копії довідки № 23-60/82, наявної в матеріалах спадкової справи № 49/2024, виданої 02 травня 2024 року Ватутінським старостинським округом № 10 Нововодолазької селищної ради Харківської області, встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 10 січня 2003 року по день смерті. На момент смерті за вищевказаною адресою громадянка [PERSON] проживала і була зареєстрована одна. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, 02 травня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючкової Любові Анатоліївни з заявою, що була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 163, спадкова справа № 49/2024, відповідно до якої просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] баби [PERSON] , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду вказаної заяви, 02 травня 2024 року за вихідним № 191/02-31 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючковою Л. А., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не подала, у зв`язку із повномасштабним вторгненням в Україну Російської Федерації. Перевіривши матеріали спадкової справи № 49/2024, заведеної 02 травня 2024 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , що були направлені на адресу суду відповідно до ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області про витребування доказів приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Л. А. Крючковою листом від 30 травня 2024 року за № 233/02-14, що надійшли на адресу суду 30 травня 2024 року та зареєстровані за вхідним № 4013/23-вх., встановлено, що спадкова справа, номер 49/2024, зареєстрована у приватного нотаріуса 02 травня 2024 року на підставі заяви позивача по справі - [PERSON] , поданої 02 травня 2024 року та зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №163. За життя [PERSON] визначала своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, 25 квітня 2018 року секретарем Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Удовицею Н. В. записаний зі слів [PERSON] та власноруч підписаний останньою заповіт, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 16, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право заповіла в рівних долях: [PERSON] , 1984 року народження, який мешкає зв адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , 1990 року народження, який проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Удовицею Н. В. 13 листопада 2020 року, записаний зі слів [PERSON] та власноруч підписаний останньою заповіт, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 48, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право заповіла: [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . В спадковому реєстрі наявна інформація (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76830571, сформована 02 травня 2024 року о 08 годині 10 хвилин приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючковою Л. А., відповідно до якої вказані заповіти, складені [PERSON] та посвідчені у Ватутінській сільській раді Нововодолазького району Харківської області 25 квітня 2018 року за № 16 та 13 листопада 2020 року за № 48, мають статус чинних. З матеріалів спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом або за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , окрім позивача - [PERSON] , не має. Відповідно до відомостей з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00044815104, сформованого 02 травня 2024 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючковою Л. А., встановлено, що чоловік спадкодавця та відповідно дід позивача - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у селі Вільхуватка, Нововодолазького району Харківської області, про що 02 липня 1990 року Рокитненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено актовий запис № 34. Діти спадкодавця: [PERSON] , [INFO] (батько позивача), помер [INFO] у місті Харкові, про 14 травня 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено актовий запис № 8035 (відомості з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00044815258, сформованого 02 травня 2024 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючковою Л. А.); [PERSON] , [INFO] (дядько позивача), помер [INFO] у селі Вільхуватка, Нововодолазького району Харківської області, про що 02 липня 2014 року Виконавчим комітетом Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області складено актовий запис № 20 (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 18 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, відомості з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00044815248, сформованого 02 травня 2024 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Крючковою Л. А.). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 року, Книгою шостої Цивільного кодексу України, зокрема главою 86 та главою 87. Так, положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). У статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 49/2023, заведеної 02 травня 2023 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , судом встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом. Приписами статті 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною 1 статті 1235 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття, як це передбачено частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України обумовлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, позивач повинна була подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом, проте вказаних дій не вчинила. Відповідно до правил, обумовлених частинами 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємиць протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила наведеної норми права про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Суд також бере до уваги, що Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного вище, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позовні вимоги [PERSON] про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті баби, [PERSON] , мотивовані тим, 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала війну проти України. Указом Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на цей час його дію не припинено. Тому зв`язку з проведенням військових дій на території Харківської області, зокрема Харківського та Чугуївського районів, побоювання позивача за своє життя та життя своїх рідних, з об`єктивних причин не мала можливості звернутись до нотаріальної контори, тобто скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Саме режим воєнного стану, що був введений на всій території України та активні бойові дії слугували тому, що позивач пропустила шестимісячний строк для подання заяви. В даному випадку суд вважає, що вказані позивачем причини пропуску строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини можливо віднести до поважних, оскільки вони пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами (введення воєнного стану на території України, проведенням воєнних дій на території Харківського та Чугуївського районах) для вчинення цих дій. Загальновідомим фактом є те, що з початку повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України, місто Харків та Харківська область, як один із територіально наближених регіонів до території Російської Федерації, були підвергнуті щоденним ракетним та артилерійським обстрілам й частковій окупації районних центрів. Вказані обставини слугували перешкодою для своєчасного звернення позивача до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не прийняла її з об`єктивних причин, викликаних проведенням воєнних дій на території Харківської області, а тому можливо вказати, що строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин та є незначним. Так, часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та зверненням [PERSON] до нотаріусу склав близько п`яти місяців (з 10 грудня 2023 року по 02 травня 2024 року). Крім того, суд бере до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, інших осіб, які б в установлений законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено. Слід також зауважити, що спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, відемурлою у відповідності до приписів статті 1277 Цивільного кодексу України не визнана, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка звернулась для оформлення спадкових прав, відповідач - територіальна громада проти позовних вимог не заперечувала, а сам по собі факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Крім того, з аналізу приведених вище норм Цивільного законодавства України необхідно дійти висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону, не є безпідставним та непропорційним. З урахуванням вищевикладеного, слід дійти висновку, що позбавлення позивача права на спадщину у даному випадку буде надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» вказав, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності,

Outcome: approved