Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2008 року, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2024 року. Від шлюбу у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2021 року сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем, знаходяться на її утриманні. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2024 року з [PERSON] на користь позивача на утримання дітей були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на місяць до досягнення дітьми повноліття. З серпня 2021 року відповідач не приймає участь у вихованні дітей, у фізичному та духовному розвитку дітей, не піклується про їх здоров`я. З серпня 2021 року відповідач зовсім не спілкується з дітьми, не дзвонить їм, не поздоровляє їх з днем народження, з іншими святами, не дарує їм подарунків. На теперішній час позивач постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у житловому будинку, який належить на праві власності її батькові - [PERSON] . Протягом останнього часу позивач двічі зверталась до відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації у Донецькій області з заявою про реєстрацію дітей разом з нею за вищезазначеною адресою. Але даним відділом Слов`янської міської військової адміністрації позивачу відмовлено в задоволенні її заяв на підставі відсутності згоди батька - [PERSON] на реєстрацію дітей за вищезазначеною адресою. Позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Чередниченко Ю.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1061045 від 28 січня 2024 року, до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в позовній заяві позивач просила розглянути справу без її участі. Відповідач, [PERSON] , повідомлявся про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа, Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без участі свого представника. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивача за позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2024 року №639/485/24. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 вересня 2010 року, виданого відділом Комітету ЗАЦС при Уряді Республіки Хакасія по Алтайському району, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 вересня 2015 року, виданого відділом Комітету ЗАЦС при Уряді Республіки Хакасія по Алтайському району, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.ч.3,4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за №01-30/856, виданої виконкомом Мирненської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 21 серпня 2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29 травня 2017 року. Згідно з витягом №20-16/2-98 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим Відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 12 січня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 липня 2016 року №63496428, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] . Згідно з повідомленням Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 29 липня 2024 року №20-14/26, у випадку неможливості присутності батька дитини при реєстрації місця проживання, може бути надано засвідчену в установленому порядку (нотаріально) письмову згоду або відповідне рішення суду / рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. У випадку декларування місця проживання дитини, згода батька дитини може бути підтверджена електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області у письмовому клопотанні від 22 серпня 2024 року №29/03-1487 зазначила, що не може надати обґрунтований висновок по справі у зв`язку з відсутністю позивача та відповідача на території Слов`янської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області. Службою у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області було проведено рейд з метою обстеження умов проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В будинку є окрема кімната, де є двоповерхове ліжко, стіл, книжна полиця. На столі дитячі речі: м`які іграшки, зошити з навчальних класів, прописи. Іграшки не відповідають віковим категоріям дітей. Територія Слов`янської міської територіальної громади відноситься до території можливих (активних) бойових дій. Діє обов`язкова евакуація. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Отже, приймаючи до уваги вік дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей, та вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . При цьому визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а мати не повинна чинити батькові у цьому перешкод. Позивач в позовній заяві зазначила, що не вимагає компенсації понесених судових витрат по справі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved