Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-03 00:00:00

У червні 2024 року Акціонерне товариство Акцент-Банк (далі АТ А-Банк) звернувся до суду з позовом до\~із вказаним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 квітня 2017 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідно до п.п.2.1.1.2.1-2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити, анулювати) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-банку разом з умовами та правилами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Основні умови кредитування доведені відповідачу, що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою сторін виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 30 травня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 60208,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 33134,96 грн., заборгованість по відсоткам - 27074 грн. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою про виконання взятих на себе зобов`язань, проте на даний час відповідач продовжує ухилятися, заборгованість за договором не погашає. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 60208,96 грн. та судові витрати у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача адвоката Вовк М.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що 01 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Додатково на підтвердження умов кредитування до позовної заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ Акцент-Банк, Витяг з Тарифів користування кредитною карткою Універсальна, Універсальна GOLD. При цьому, у анкеті-Заяві від 01 квітня 2017 процентна ставка не зазначена, матеріали справи також не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ Акцент-Банк, Витяг з Тарифів користування кредитною карткою Універсальна, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, посилаючись на висновкі, викладені у Постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вважав, що до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем з приводу виконання кредитного зобов`язання повинні застосовуватися виключно умови кредитування визначенні в Анкеті-Заяві від 01 квітня 2017 року котра особисто підписана відповідачем. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком позивача щодо розміру заборгованості за кредитом у сумі 60208,96 грн., з яких 33134,96 грн. заборгованість за кредитом, 27\~074 грн. - заборгованість по відсоткам. І оскільки у анкеті-заяві від 01 квітня 2017 року процентна ставка не зазначена, відповідач повинен повернути позивачу фактично витрачені кредитні кошти. Відповідно до виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01 квітня 2017 року по 30 травня 2024 року, що була надана позивачем разом із позовною заявою, позивачем проведено списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 60 047,09 грн. та погашення комісії за обслуговування (членський внесок) на загальну суму 700 грн. і згідно розрахунку у відповідача відсутня заборгованість за кредитом, а наявна переплата в розмірі 27\~612,13 грн. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Вовк М.В. надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями частини 1\~ статті 6 ЦК України\~визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 квітня 2017 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк (а.с.8). У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надавння банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Згідно довідки АТ А-Банк, [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] з терміном дії до серпня 2020 року, № [NUMBER] з терміном дії до березня 2027 року (а.с.20). Згідно довідки за лімітами АТ А-Банк, [PERSON] було встановлено наступні кредитні ліміти: з 01.04.2017 року у розмірі 0,00 грн., з 10.11.2018 року у розмірі 4000 грн., з 06.09.2019 року у розмірі 8000 грн., з 17.01.2020 року у розмірі 25000 грн., з 04.02.2020 року у розмірі 40000 грн., з 12.02.2022 року у розмірі 34380 грн., з 29.08.2023 року у розмірі 33134,96 грн., з 23.11.2023 року у розмірі 33200 грн. (а.с.21). Відповідно до ч.1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.ч.1, 2\~ст.1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання у переважній більшості розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У відповідності до частини 2\~статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, їх розміру і порядку нарахування, посилався не лише на розрахунок кредитної заборгованості за договором, а й на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємної частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-Анкету. Заява-анкета, підписана відповідачем не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав. Ці доводи є безпідставними. Отже відсутні підстави вважати, що сторони погодили розмір процентів за користування коштами, а також погодили штрафні санкції за порушення умов цього договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У спорі, що склався між сторонами, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ А-Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів щодо повідомлення відповідача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Як встановлено судом, у анкеті-заяві від 01 квітня 2017 року процентну ставку не зазначено, як і не визначено тип банківської картки, яку отримав відповідач. Крім того, у даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав. Ці доводи є безпідставними. Отже відсутні підстави вважати, що сторони погодили розмір процентів за користування коштами, а також погодили штрафні санкції за порушення умов цього договору. Підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, тощо. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ А-Банк і доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в АТ А-Банк, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що зазначені у наданому розрахунку, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк, які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності в договорі погодженої сторонами такої істотної умови договору як сплата відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] має заборгованість за Договором № б/н від 01 квітня 2017 року, у розмірі 60208,96 грн., з яких: заборгованість за кредитом 33134,96 грн., заборгованість по відсоткам - 27074 грн. (а.с.9-19). При цьому, з арифметичного аналізу змісту виписки по рахунку вбачається, що за період з 05 квітня 2017 року по 21 листопада 2023 року [PERSON] було фактично використано кредитних коштів за вказаний період всього на загальну суму 67399,57 грн. За вказаний період, відповідачем також регулярно здійснювалось поповнення своєї кредитної картки, тобто повернення кредитних коштів, шляхом внесення готівки в терміналах самообслуговування та переказів з інших банківських карток, всього на загальну суму 68108,55 грн. При цьому, з аналізу виписки по картковому рахунку вбачається, що банком самостійно здійснювалось списання з кредитної картки відповідача відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування (членський внесок), внаслідок чого заборгованість автоматично збільшувалась. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами дотримання вимог ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем істотних умов, в тому числі щодо сплати відсотків, розміру відсоткової ставки та комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку, що відповідач не має заборгованості перед банком за фактично використані ним кредитні кошти, оскільки вони були ним повернуті в повному обсязі, що підставою для відмови у позові. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: \~1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); \~2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); \~3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі\~недотримання вимог\~щодо співмірності\~витрат суд\~може за\~клопотанням іншої\~сторони зменшити\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. \~При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, відповідачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги № 29/07/2024-В від 29 липня 2024 року, укладений з адвокатом Вовк М.В.; акт приймання-передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 29/07/2024-В від 29 липня 2024 року за яким відповідач отримав, а адвокат Вовк М.В. надав у повному обсязі наступні правову допомогу: ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції та надання консультації (29 серпня 2024 року) 1500 грн., складання відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості (29 серпня 2024 року) 3 год. 3500 грн.; розрахункову квитанцію від 29 серпня 2024 року про сплату відповідачем на користь адвоката Вовк М.В. грошову суму у розмірі 5000 грн. (а.с.65-67). Вивчивши вказані докази, суд вважає можливим стягнути з АТ А-Банк на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. Також, враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. Відповідно до ст.ст.207,\~526,\~530,\~549,\~551,\~626,\~628,\~638,\~1054,\~1056-1 ЦК України,

Outcome: approved