Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Великоолександрівська селищна рада Бериславського району Херсонської області обґрунтовуючи її тим, що 24 листопада 2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 497736 площею 5,69 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 497736 площею 5,69 га. належить [PERSON] , однак в документі наявні помилки, а саме не вірно вказано ім`я заявниці зазначено « [PERSON] », тоді як потрібно було вказати « [PERSON] ». Дана помилка у державному акті на право власності на земельну ділянку ЯБ № 497736 площею 5,69 га. унеможливлює підтвердження належності правовстановлюючого документа, в зв`язку з чим заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги, викладені в заяві просить задовольнити. Заінтересована особа: Великоолександрівська селищна рада Бериславського району Херсонської області в судове засідання не з`явилася, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення вимог заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови пленуму ВСУ №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що 24 листопада 2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 497736 площею 5,69 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 497736 площею 5,69 га. видано на ім`я [PERSON] , тоді як не вірно вказано ім`я заявниці - зазначено « [PERSON] », хоча слід було зазначити « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] - ім`я заявниці зазначено « [PERSON] ». Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 497736 ім`я заявниці зазначено « [PERSON] ». В зв`язку з вказаними розбіжностями в імені в зазначеному документі заявник не має можливості розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з вищевикладеним, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації своїх майнових прав, а встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved