Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-25 00:00:00

18 липня 2024 року позивачка [PERSON] зверну лася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 29.10.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися в січні 2022 року. Причиною розлучення є те, що вони не зійшлися характерами. Вважає, що подальше життя та збереження сім`ї неможливе. Враховуючи наведене, просить суд розірвати шлюб між ними та після розірвання шлюбу залишити її прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 31 липня 2024 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, згідно поданої заяви позивачка просила провести судовий розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач прични неявки в суд не повідомив. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувшидоводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 29 жовтня 2011 року, актовий запис № 51. Від шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 10 листопада 2011 року, актовий запис № 95), а також, сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження видане Щолковським управлінням ЗАЦС Головного управління ЗАЦС Московської області РФ 26 листопада 2014 року, актовий запис № 2223, яке переведене з російської мови на українську мову та нотаріально завірено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу). Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що шлюбні відносини позивачки з відповідачем припинилися в січні 2022 року. Причиною розлучення є те, що вони не зійшлися характерами. Вважає, що подальше життя та збереження сім`ї є неможливе. Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням небажання сторін перебувати в шлюбі, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду. Позивачка у вимогах до позної заяви, просила залишите її прізвище « [PERSON] », у зв`язку із цим слід залишити її вказане прізвище.

Outcome: approved