Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-02 00:00:00

01.03.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків. В обґрунтування позову зазначила, що з 05.11.1982 року вона перебуває в шлюбі з [PERSON] . Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом РАГС міста Ворошиловград, про що 05.11.1982 року складено відповідний актовий запис № 1279 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . До квітня 2013 року їхня сім`я проживала в місті Луганську. В тому ж місяці 2013 року вони сім`єю з трьох осіб: вона, чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] переїхали на постійне місце проживання в [ADDRESS] , де оселились в будинку [ADDRESS] . В 2023 році у зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулася до Баришівського відділення Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. Однак в цьому їй було відмовлено з надуманих і таких, що не відповідають нормам чинного законодавства, причин. Дане рішення оскаржено до суду. На даний час ніякого виду пенсії чи соціальної допомоги позивач не отримує. Протягом 2016 року їхні з відповідачем відносини стали неприязними, сім`я фактично розпалась, відповідач навесні 2017 року покинув їхнє з ним місце спільного проживання. З моменту припинення відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги. Знаючи, що вона хворіє і потребує уваги та допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх синівських обов`язків. Коли вона чи чоловік телефонували йому і просили допомоги, він відповідав, що це не його проблеми, відключав слухавку. Потім заблокував їхні з чоловіком номери телефонів а згодом, очевидно, змінив свій номер телефону, оскільки при дзвінках оператор телефонної компанії вказував, що номер, на який вони дзвонили, є недійсним. Позивачці відомо, що син проживає в місті Києві, де винаймає квартиру, однак конкретна адреса його проживання не відома. Вона також знає, що він є підприємцем. За таких обставин просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання батьків у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідного віку, яка має право на пенсію, щомісячно і довічно, починаючи з дня пред`явлення позову - з 01 березня 2024 року. Ухвалою суду від 26.03.2024р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судові засідання призначались на 30.04.2024р., 21.05.2024р., 06.08.2024р.,03.09.2024р. та переносились через неявку відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Пучек А.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05.11.1982 року позивач перебуває в шлюбі з [PERSON] . Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом РАГС міста Ворошиловград, про що 05.11.1982 року складено відповідний актовий запис №1279 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с. 6). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.03.1983р. (а.с. 6). До квітня 2013 року їхня сім`я проживала в місті Луганську. В квітні 2013 року вони сім`єю з трьох осіб - вона, чоловік - [PERSON] та син [PERSON] переїхали на постійне місце проживання в [ADDRESS] , де оселились в будинку [ADDRESS] (а.с. 7). В 2023 році у зв`язку з досягненням пенсійного віку [PERSON] звернулася до Баришівського відділення Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. Однак в цьому їй було відмовлено (а.с. 14). Дане рішення оскаржено до суду. На даний час ніякого виду пенсії чи соціальної допомоги позивач не отримує (а.с. 9-13). Позивач має хронічні хвороби - гіпертонічну хворобу 2 ступеню, кардіосклероз, хронічний попереково-грижовий радикуліт, артрит, що підтверджується довідкою Перемозької сімейної амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Баршівської селищної ради Київської області ( а.с.10). Протягом 2016 року їхні з відповідачем відносини стали неприязними, сім`я фактично розпалась, відповідач навесні 2017 року покинув їхнє з ним місце спільного проживання. З моменту припинення відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги. Знаючи, що вона хворіє і потребує уваги та допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх синівських обов`язків. Коли вона чи чоловік телефонували йому і просили допомоги, він відповідав, що це не його проблеми, відключав слухавку. Потім заблокував їхні номери телефонів а згодом, очевидно, змінив свій номер телефону, оскільки при дзвінках оператор телефонної компанії вказував, що номер, на який вони дзвонили, є недійсним. Позивачці відомо, що син проживає в місті Києві, де винаймає квартири, однак конкретна адреса його проживання не відома. Вона також знає, що він є підприємцем. Згідно зі ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому, обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц),. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами . Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки . Оскільки позивачка є непрацездатною , страждає рядом хронічних захворювань, на даний момент не отримує пенсію в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. В силу ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114, 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України,

Outcome: approved