Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-18 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] і є споживачами послуг з теплопостачання. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за послуги теплопостачання, що призвело до утворення заборгованості, зокрема за відповідачем [PERSON] у розмірі 8197,18 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.09.2011 до 30.11.2013, та за обома відповідачами у розмірі: 109459,85 грн - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.12.2013 до 30.04.2024, 676,20 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.04.2024, 15682,11 грн - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.12.2013 до 30.04.2024, 391,92 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 до 30.04.2024, 1094,06 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.04.2022, 355,74 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 до 30.04.2024, інфляційні витрати у розмірі 4239,59 грн, 3% річних у розмірі 1604,40 грн, а всього 141701,05 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою від 04.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутністю. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Суд, зі згоди представника позивача, розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, установив такі факти і відповідні ним правовідносини: відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 14) і є споживачами послуг, які надає позивач. Згідно з розрахунками, через несплату послуг за відповідачами виникла заборгованість, зокрема за відповідачем [PERSON] у розмірі 8197,18 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.09.2011 до 30.11.2013, та за обома відповідачами у розмірі: 109459,85 грн - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.12.2013 до 30.04.2024, 676,20 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 30.04.2024, 15682,11 грн - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.12.2013 до 30.04.2024, 391,92 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 до 30.04.2024, 1094,06 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 30.04.2022, 355,74 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 до 30.04.2024, інфляційні витрати у розмірі 4239,59 грн, 3% річних у розмірі 1604,40 грн (а.с. 4-8). Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі і за послуги постачання теплової енергії та гарячої води, передбачений ст. 68 ЖК України, ст.ст. 9, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строків позовної давності відповідачем не подано. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова КЦС ВС від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц). Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). 05.03.2022 Кабінетом міністрів України прийнято Постанову № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова), яка набрала чинності 06.03.2022 і застосовується з 24 лютого 2022 року. Абзац 1 п. 1 даної Постанови встановлює, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Згідно із розрахунком інфляційні витрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 01.05.2019 року до 31.01.2022 (а.с. 8), тобто до введення в дію в Україні воєнного стану, отже вказані суми мають бути стягнуті у судовому порядку. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що має бути задоволеним. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн в рівних частках з кожного відповідача відповідно до частки задоволених позовних вимог: з відповідача [PERSON] 5,78% судового збору за окрему вимогу, що дорівнює 175,02 грн та з обох відповідачів 94,22% судового збору, що дорівнює 2852,95 грн у рівних частках по 1426,49 грн з кожного відповідача.

Outcome: approved