Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.05.2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до Комунального\~некомерційного підприємства\~Первомайська центральна\~районна лікарня Первомайської міської\~ради Харківської\~області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні В обґрунтуванні позовних вимог вказано, що згідно до наказу N 93-ОС від 30.04.2024 року він був прийнятий на роботу до Комунального некомерційного підприємства Первомайська центральна районна лікарня Первомайської міської ради Харківської області підсобним робітником для виконання громадських оплачуваних робіт з 01.05.2024 року по 10.05.2024 року з восьмигодинним робочим днем за графіком: понеділок-п`ятниця робочі дні, субота-неділя вихідні дні. Наказом № 99-ОС від 08.05.2024 року було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінчення строку трудового договору. У період дії строкового трудового договору він намагався подати роботодавцеві заяву на застосування до його доходу у вигляді зарплати податкової соціальної пільги (надалі ПСП), але таку заяву не брали. Вважає такі дії з боку адміністрації працедавця нечесними. Вирахував, що якби працедавець застосував ПСП, то йому б мала бути доплачена заробітна плата в сумі 272,52 грн. і становила б, замість фактично отриманої 2451,16 грн., в сумі 2723,68 грн. Вважає вказану суму у розмірі 272,52 грн. частиною зарплати, яка йому не була виплачена при розрахунки при звільненні і просить суд її стягнути з відповідача. Також, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4459,10 грн., який вирахував станом на 27.05.2024 року за 17 календарних днів з 11.05.2024 року по 27.05.2024 року. 17.05.2024 року ухвалою суду провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням справи до розгляду по суті у перше засідання на 06.08.2024 року. 27.05.2024 року разом із збільшенням позовних вимог позивач клопотав про витребувати доказів у відповідача, що було задоволено ухвалою суду від тієї ж дати. 30.05.2024 року до суду надійшов від відповідача відзив на позов, в якому він повністю заперечував проти задоволення позову через безпідставність вимог. Посилаючись на норми Податкового кодексу України, обґрунтовує свої заперечення тим, що позивач не подавав відповідної заяви до 15.05.2024 року, а коли вона була подана, то була задоволена і в той же день позивачеві виплачено згідно платіжної інструкції № 192 від 15.05.2024 року 272,52 грн. В судове засідання позивач не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до судового засідання не прибув з невідомих судові причин, заяв про відкладення розгляду чи про розгляд справи без його участі судові не надавав, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, адже відзив з його боку надано. Враховуючи неявку обох сторін, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював. Суд, вивчивши уточнену позовну заяву, відзив на неї із запереченнями проти задоволення позову, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Так дані спірні правовідносини регулюються нормами КЗпП України, а також ПК України. Статтею 12 ЦПК України передбачено такий принцип цивільного судочинства, як змагальність сторін, який полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76-82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Зокрема, судом встановлено та неоспорюється сторонами, що відповідно до N 93-ОС від 30.04.2024 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до Комунального некомерційного підприємства Первомайська центральна районна лікарня Первомайської міської ради Харківської області підсобним робітником для виконання громадських оплачуваних робіт з 01.05.2024 року по 10.05.2024 року з восьмигодинним робочим днем за графіком: понеділок-п`ятниця робочі дні, субота-неділя вихідні дні, а наказом № 99-ОС від 08.05.2024 року було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінчення строку трудового договору (а.с.6-7, 40). За період роботи позивачеві нараховано заробітну плату відповідно до особового рахунку робітника та службовця № 2901316413 3044,91 грн. з урахуванням утриманих податку на прибуток та військового збору йому зарплати до виплати належало 2451,16 грн., яку він і отримав при звільненні. Проте, позивач категорично не погоджується з тим, що відповідач не врахував того факту, що він відповідно до ПК України має право на застосування до його доходів соціальної пільги, бо його дохід був менший за граничний у 2024 року 4240,00 грн. Так, дійсно, соціальна пільга застосовується до заробітної плати будь-якого працівника, розмір якої не перевищує граничний розмір доходу у 2024 році 4240 грн. Відповідно до підпункту 169.2.2 пункту 169.2 статті 169 розділу ІV Кодексу податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право на отримання ним пільги. Як встановлено\~судом та\~підтверджується письмовими\~доказами (а.с.42),\~заява про\~застосування податкової\~соціальної пільги\~від [PERSON] \~до працедавця\~надійшла лише\~15.05.2024\~року,\~про що\~свідчить штамп\~про реєстрацію\~вхідної кореспонденції\~за №\~691\~від 15.05.2024\~року.\~Одразу після\~прийняття вказаної\~заяви відповідачем згідно платіжної інструкції № 192 від 15.05.2024 року сума у 272,52 грн. була сплачена позивачеві (а.с.43). Законом України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом та не оспорюються сторонами сума розрахунку в день звільнення становила 2451,16 грн., яку позивач отримав. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Як встановлено судом та відповідає чинному законодавству і зазначалося вище, право у працівника на застосування соціальної пільги настає лише за умови надання відповідної заяви працедавцю, а відповідач у даній справі діяв законно і в день подання відповідної заяви сплатив позивачеві зайво стягнутий податок з доходів фізичних осіб в сумі 272,52 грн. і вказана сума, внаслідок цього, трансформувалася у суму до виплати. Таким чином, позивач помилково вважає суму у 272,52 грн. заробітною платою, яку відповідач заборгував йому і суд не вбачає вини працедавця у затримці розрахунку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про стягнення заробітної плати відповідачу відмовити, як і відмовити у задоволенні похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, проте позов він програв, тому всі понесені судом судові витрати слід залишити за державою.

Outcome: dismissed