Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-19 00:00:00

У жовтні 2020-го року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про звернення стягнення на майно, отримане у спадщину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74/ф/6, за умовами якого [PERSON] надано кредит у розмірі 34\~000 доларів США, 00 центів, зі строком повернення до 25.03.2016, та сплатою процентів у розмірі 12,5% річних у валюті кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 березня 2007 року між ВАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 74/ф/6/1, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельником О.І., за реєстр. № 1298. Предметом договору іпотеки є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33.7 кв.м. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19.05.2020 у розмірі 62\~919, 94 доларів США, та 867 652, 35 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 28\~860, 69 доларів США; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 34\~059, 26 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 20.05.2017 по 01.09.2017 року 402\~600, 07 грн., пеня за несвоєчасне сплату процентів у розмірі 465\~052, 28 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 230\~120, 71 грн., еквівалентних 28\~860, 69 доларів США основного боргу, 49\~595, 33 грн. еквівалентних 6\~220, 02 доларів США боргу з процентів, 30\~882, 21 грн. пені, а разом 310\~598, 25 грн. Стягнуто судові витрати. На виконання вищевказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої [PERSON] , у зв`язку з чим П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував. Інші спадкоємці подали заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, позивач в межах встановленого законом шестимісячного строку, після того як дізнався про смерть [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з вимогою (претензією) кредитора. З огляду на те, що спадкоємець [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, а оскільки до складу спадщини входять не лише права, а й обов`язки, в тому числі зі сплати заборгованості за кредитом, позивач вважає можливим звернути стягнення на спадкове майно. Виходячи з викладеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості померлої [PERSON] перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 74/ф/6 від 26.03.2007 року станом на 19.05.2020 у розмірі 62\~919, 94 доларів США, та 867 652, 35 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 28\~860, 69 доларів США; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 34\~059, 26 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 20.05.2017 по 01.09.2017 року 402\~600, 07 грн., пені за несвоєчасне сплату процентів у розмірі 465\~052, 28 грн. звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] , яка є спадщиною після смерті [PERSON] , яку прийняв [PERSON] , встановивши спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідач з позовом не погодився, подав письмові пояснення, де зазначає, що банк вже використав всі способи стягнення боргу, і рішенням суду була стягнута з [PERSON] заборгованість, проте виконавче провадження закінчено у зв`язку із смертю боржника. Вважає, що заборгованість за кредитним договором є необґрунтованою, оскільки після постановлення судового рішення про стягнення боргу, банку забороняється в подальшому нараховувати відсотки, штрафи та пені за користування кредитом. Належним способом захисту прав в такому випадку є лише стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Однак позивач продовжував нараховувати відсотки та інші платежі на борг [PERSON] , навіть після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, та навіть вже після її смерті. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на пояснення, де вказує, що вони мають право звернути стягнення на майно, яке отримано у спадщину, при цьому банк може використовувати будь-які способи задоволення своїх вимог, тобто ухвалення судового рішення про стягнення боргу не позбавляє прав звернути стягнення на предмет іпотеки або вжити інші способи задоволення вимог як судові так і позасудові. Водночас ухвалення рішення суду про стягнення боргу, не припиняє ані кредитний договір ані договір поруки, тому кредитор має право на захист своїх прав доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Виходячи з викладеного, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. Справа перебувала у провадженні судді Яковлєва Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення її недоліків. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02.12.2020 суддю [PERSON] звільнено з посади судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справа передана судді Лукіновій К.С. (у відрядженні). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021, справа прийнята у провадженні судді Лукінової К.С. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року витребувано докази. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Лукінової К.С., справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року справа прийнята у провадженні судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року залучено до участі в справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору П`яту дніпровську державну нотаріальну контору. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» повністю. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, проте неявка представника П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали справи, судом встановлено таке. 26.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74/ф/6 для придбання житла. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, Позичальник надає [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 34\~000 доларів США, 00 центів, зі строком повернення до 25.03.2016, та сплатою процентів у розмірі 12,5% річних у валюті кредиту. Договір підписано сторонами без зауважень. Відповідно до заяви про видачу готівки, [PERSON] отримала на руки грошові кошти у розмірі 34\~000 доларів США, 00 центів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 березня 2007 року між ВАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 74/ф/6/1, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мельником О.І., за реєстр. № 1298. Як видно з копії договору іпотеки, його предметом є квартира, загальною площею 33.7 кв.м., житловою площею 17, 2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . договорі іпотеки). Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] грошові кошти у вищевказаному розмірі. У свою чергу, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19.05.2020 у розмірі 62\~919, 94 доларів США, та 867 652, 35 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 28\~860, 69 доларів США; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 34\~059, 26 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 20.05.2017 по 01.09.2017 року 402\~600, 07 грн., пеня за несвоєчасне сплату процентів у розмірі 465\~052, 28 грн. В матеріалах справи є розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №74/ф/6, що сформований банком. Такий розрахунок здійснено станом на 19.05.2020, тобто незадовго до звернення до суду. Однак у 2011-му році позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 74/ф/6 від 26.03.2007, у розмірі 230\~120, 71 грн., еквівалентних 28\~860, 69 доларів США основного боргу, 49\~595, 33 грн. еквівалентних 6\~220, 02 доларів США боргу з процентів, 30\~882, 21 грн. пені, а разом 310\~598, 25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання вказаного рішення суду видані виконавчі листи. Шевченківським відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 310\~598, 25 грн. Згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, [PERSON] вийшла заміж 07.02.2014 року та змінила прізвище на « [PERSON] ». Як убачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чечелівським у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ Дніпропетровській області, [PERSON] , померла [INFO] (актовий запис 1675). Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19.12.2018 року, виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості, закінчено у зв`язку із смертю боржника. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, квартира, загальною площею 33.7 кв.м., житловою площею 17, 2 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Дослідженням копії спадкової справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернулась 1 особа [PERSON] (чоловік [PERSON] ). [PERSON] (син померлої) звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини. За повідомленням державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину за законом/заповітом після смерті [PERSON] , нікому не видавалось та не отримувалось. Спадкоємці про смерть [PERSON] позивача не повідомляли. Банк дізнався про смерть [PERSON] випадково, у 2018-му році, шляхом отримання постанови про закінчення виконавчого провадження. Згідно з наявними у матеріалах справи копіями претензій, позивач звернувся у встановлений строк після отримання інформації про смерть [PERSON] до нотаріальних контор, заявивши про свої майнові вимоги на спадкове майно у розмірі 62\~919, 94 доларів США, пені 4\~894\~733, 65 грн., судові витрати 975, 00 грн. Таким чином, позивач ставить питання про звернення стягнення на спадкове майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в межах суми заявлених майнових вимог. Поняття спадкування закріплене у\~ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частин першої та третьої\~статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). За змістом ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Нормою ч. 1 ст. 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218\~Цивільного кодексу\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1281 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємців повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, оскільки спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Так, за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналіз ч. 1 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що обов`язок по задоволенню вимоги кредитора виникає у спадкоємця, який одержав майно у спадщину. Такий обов`язок виникає у спадкоємця особисто і в межах вартості майна, що отримано у спадок. Судом установлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік [PERSON] [PERSON] . За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Проте чинним законодавством не врегульоване питання, як діяти, коли спадкоємець подав заяву про прийняття спадщини, тобто фактично прийняв спадщину, однак не оформив свої спадкові права (не отримав документ від нотаріуса, яким би підтверджувалось право власності на спадкове майно). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , значиться померла [PERSON] Виникає правова невизначеність, оскільки чинним цивільним законодавством передбачено обов`язок задоволення вимоги кредитора саме спадкоємцем, який одержав майно у спадщину. Звернути стягнення на майно померлої безпосередньо, або звернути стягнення на спадкове майно, стосовно якого не отримано свідоцтво про право на спадщину, є неможливим. І хоча у Постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі № 463/6829/21-ц вказано, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї, суд вважає, що це положення застосовується до спадкоємців за законом чи заповітом. На відміну від спадкоємців, кредитор померлого має дещо інший правовий статус, тож реалізація його прав пов`язана саме з одержанням спадкового майна спадкоємцем, а не набуття титульного володіння ним. Така логіка законодавця цілком зрозуміла, оскільки спадкоємець має право сам обирати, яким чином здійснювати погашення боргів померлого. Можливо, спадкоємець бажає залишити квартиру собі, а борг банку сплатити грошовими коштами (як приклад). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже,\~спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Між тим, незважаючи на те, що отримання свідоцтва про право на спадщину, є обов`язком спадкоємця, на практиці трапляються випадки, коли спадкоємець взагалі не отримує таке свідоцтво. Юридичної відповідальності за такі дії немає. Таким чином, суд вважає, що сам по собі факт подання заяви про прийняття спадщини не є безумовною підставою для звернення кредитором стягнення на спадкове майно. Спадкоємець повинен як прийняти спадщину, так і оформити спадкові права, тобто зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, що є передумовою звернення на нього стягнення (як добровільно, так і в примусовому порядку). Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не отримував свідоцтво про право власності на спадкове майно, звернути на нього стягнення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1282 ЦК України, є неможливим, оскільки такий обов`язок нерозривно пов`язаний із особою спадкоємця та передбачає його вольові дії (оформлення спадщини, погашення боргу добровільно, пропозиція до банку замінити майно іншим, більш ліквідним, погашення боргу грошима, примусове звернення стягнення на майно тощо). Водночас спадкуванню підлягає обов`язок зі сплати боргу за кредитом, тому кредитор в рамках цього обов`язку має право вимагати сплати, насамперед, боргу, а не звертати стягнення на все нерухоме майно переважно перед усіма спадкоємцями. Вищенаведені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Що стосується кредитної заборгованості та її обґрунтованості, суд акцентує увагу на наступному. Як вже було зазначено, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 230\~120, 71 грн., еквівалентних 28\~860, 69 доларів США основного боргу, 49\~595, 33 грн. еквівалентних 6\~220, 02 доларів США боргу з процентів, 30\~882, 21 грн. пені, а разом 310\~598, 25 грн. Отже, борг [PERSON] за кредитним договором становить 310\~598, 25 грн. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У кредитному договорі № 74/ф/6 від 26.03.2007 року встановлений строк кредитування, а саме до 25.03.2016. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості у 2011-му році, позивач змінив строк кредитування за договором, тобто строк повернення кредиту вважається таким, що наступив. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В п. 54 Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, суд вважає, що право ПАТ АБ «Укргазбанк» нараховувати відсотки на борг [PERSON] припинилось, оскільки позивач достроково пред`явив вимоги до боржника, змінивши тим самим погоджений строк кредитування. Згідно з розрахунком заборгованості, борг [PERSON] перед позивачем істотно збільшився та складає станом на 19.05.2020\~у розмірі\~62\~919,\~94\~доларів США,\~та 867\~652,\~35\~грн.,\~яка складається\~з простроченої\~заборгованості за\~кредитом у\~розмірі 28\~860,\~69\~доларів США;\~простроченої заборгованості\~по процентам\~у розмірі\~34\~059,\~26\~доларів США;\~пені за\~несвоєчасне погашення\~кредиту за\~період з\~20.05.2017\~по 01.09.2017\~року \~402\~600,\~07\~грн.,\~пеня за\~несвоєчасне сплату\~процентів у\~розмірі 465\~052,\~28\~грн. Судом досліджено даний розрахунок заборгованості, з якого видно, що банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, штрафи, пеню. В результаті заборгованість збільшилась з 310\~598, 25 грн. до 62\~919, 94 доларів США та 4\~894\~733, 65 грн. Нарахування здійснювалось після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, а також після закінчення виконавчого провадження. На думку суду, кредитор мав право після набрання рішенням суду про стягнення заборгованості законної сили, нараховувати 3% за невиконання рішення суду, а також інфляційні витрати. У претензії (вимозі) кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» також посилається на збільшену суму боргу, тобто саме ця сума боргу заявлена кредитором як майнові вимоги до спадкоємця. Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 74/ф/6 від 26.03.2007 року, визнається судом необґрунтованою, оскільки її нарахування проведено поза межами строку кредитування, який за власною ініціативою змінено позивачем. Щонайменше, нарахування процентів, які включені до складу заборгованості, проведено у протиправний спосіб. Сам розрахунок сформований невірно, а саме спочатку йдуть періоди 2009-2011 р.р., потім з 2016-2017, потім знову чомусь за 2014 рік і т.д. Розрахунок не пронумерований позивачем. Відтак, суд не може прийняти розрахунок заборгованості станом на 19.05.2020 року як належний і допустимий доказ. Для звернення стягнення на спадкове майно є необхідним, щоб заборгованість боржника була обґрунтованою, тобто нарахованою у встановлений договором чи законом спосіб, доведеною у встановленому порядку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмету спору, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач належним чином не довів суду, що заборгованість за кредитом є обґрунтованою, а суд самостійно не може вдаватись до розрахунків та визначати правильну суму боргу. Таким чином, оскільки заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 74/ф/6 від 26.03.2007, не доведена належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк», про звернення стягнення на майно, отримане у спадщину, належить відмовити. Суд відхиляє низку доводів ПАТ АБ «Укргазбанк», а саме щодо того, що відповідач є спадкоємцем, який одержав спадщину, тому він набув статусу боржника. Це твердження є хибним, оскільки поняття «одержав» спадщину і «прийняв» спадщину, є за своїм змістом різними. Водночас навіть, якщо б відповідач і одержав реально спадкове майно у власність, він не набуває автоматично статусу боржника, оскільки у даних правовідносинах залишається спадкоємцем, який лише зобов`язаний задовольнити вимогу кредитора. Посилання представника позивача на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», є необґрунтованим, оскільки іпотека є дійсною лише у разі переходу права власності від іпотекодавця до іншої особи. Тому звернути стягнення на квартиру як предмет іпотеки, є можливим лише у разі набуття права власності на нею спадкоємцем, та за умови дотримання порядку звернення стягнення згідно Закону України «Про іпотеку». Щодо посилань представника позивача на Постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року, у якій Верховний Суд відступає від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки, суд вважає їх також недоречними, з огляду на таке. У Постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц у п.п. 50-52 зазначено, наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Суд наголошує, що означена судова практика стосується договорів поруки, оскільки такі правочини в силу закону можуть визнаватись припиненими. На відміну від договору поруки, припинення кредитного договору не пов`язано із ухваленням рішення суду про стягнення заборгованості. Так, наявність судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника, припиняє нарахування процентів на заборгованість, що випливає з п. 54 Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Від зазначеного правового висновку Верховний Суд не відступав. Таким чином, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги до позичальника. Тому заборгованість [PERSON] нарахована необґрунтовано та з порушенням умов договору і чинного законодавства. Інші доводи позивача не спростовують висновків суду, тому відхиляються судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати не відшкодовуються, тому судом такі віднесено на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed