Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє на підставі ордеру [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття, відповідно до якого просить стягнути на її користь з [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] , а починаючи з 05.11.2029 року у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] та витрати за надання правової допомоги у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 14.02.2014 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №1. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2023 року по справі №495/8786/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 13.10.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №111; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2015 року Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №15. Як стверджує сторона позивачки [PERSON] , станом на теперішній час вона самостійно займається вихованням та утриманням спільних дітей сторін, відповідач [PERSON] з червня 2023 року не надає коштів на утримання дітей у обсязі, достатньому для їх забезпечення. У зв`язку з вищезазначеним вона змушена звертатися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Стрезєв А.І., який діє в її інтересах, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте адвокат Нестеренко Н.М., яка діє в його інтересах, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи. Зокрема, сторона відповідача [PERSON] зазначає, що останній наразі перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України та знаходиться безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій у Донецькому операційному районі, тому не має змоги проживати разом зі своїми неповнолітніми дітьми, окрім того, стороною відповідача було надано до суду копії платіжних інструкцій, які підтверджують надсилання останнім коштів на утримання спільних неповнолітніх дітей позивачці [PERSON] .. Дослідивши матеріали справи, дававши правову оцінку доводам сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 14.02.2014 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №1. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2023 року по справі №495/8786/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 13.10.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №111; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2015 року Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №15. Згідно акту обстеження умов проживання від 07.12.2023 року та довідки №06.2-12/06-01.7851 виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, позивачка [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрована, разом з: [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Згідно акту обстеження діти знаходяться біля матері на її утриманні. Відповідно до довідки №6808 від 28.07.2023 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , відповідач [PERSON] в період з 24.06.2022 по 19.08.2022, з 20.08.2022 по 31.01.2023, з 11.02.2023 по 28.07.2023 бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. Таким чином, судом достеменно встановлено, що станом на теперішній час неповнолітні діти сторін: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Суд критично ставиться до твердження сторони відповідача [PERSON] , що останній регулярно надсилав на банківський рахунок позивачки [PERSON] аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін в період з червня 2022 року по вересень 2023 року, адже в наданих стороною відповідача [PERSON] платіжних інструкціях зазначено призначення платежу: «Переказ власних коштів: алименты», без зазначення періоду, за який сплачуються аліменти та без зазначення прізвища, ім`я, по батькові неповнолітніх дітей, на яких сплачуються аліменти. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до частини 8\~статті 7 Сімейного Кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~- батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить\~ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.2 та 3\~ст.150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1\~статті 182 СК України\~визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою [PERSON] визначено спосіб стягнення аліментів з відповідача у частці від доходу платника аліментів. Згідно зі статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до положень\~статті 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно з ч.1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими, законними, доведеними та такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Відповідно до ст.263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~та\~ст.141 ЦПК України, позивачку звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок. Крім того позивачкою понесено судові витрати за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги №23 від 22.08.2023 року та довідки про отримання суми гонорару за вище вказаним договором. Відповідно до вказаних документів витрати позивачки на отримання правової допомоги становлять 2000,00 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені позивачем судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 2000,00 гривень. Відповідно до положень\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved