Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-28 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між нею та відповідачем 24.11.2010 року, у відповідності до вимог частини 1 статті 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.11.2010 року згідно наказу № 497-к позивачка прийнята на роботу до ТОВ «Амалтея», що у м. Херсоні на посаду одягальником вкладишів в цех ППМ. Після початку 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення військ росії на територію України, через бойові дії ТОВ «Амалтея» призупинило свою роботу, господарську діяльність не здійснює, заробітну плату з лютого 2022 року і по час звернення позивача із вказаним позовом не виплачує, але жодних документально оформлених рішень з приводу призупинення підприємством діяльності чи простою не приймалось, а нарахування та сплата відповідних внесків до пенсійного фонду та податків припинена. Після звільнення м. Херсона та селища Музиківка, де розташовані потужності ТОВ «Амалтея», після деокупації підприємство не поновило свою роботу. Вказує про те, що через не розірвання трудового договору між відповідачами та позивачкою, остання позбавлена можливості офіційно працевлаштуватись. Зв`язок із керівництвом підприємства відсутній. 03.11.2023 року позивач, шляхом направлення рекомендованого листа, звернулась із заявою до ТОВ «Амалтея» про її звільнення, прохавши направити наказ з цього приводу їй поштою, проте лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Вказує про те, що у зоні ведення бойових дій працівник має право за власною ініціативою розірвати трудовий договір без дотримання двотижневого строку повідомлення про це роботодавця. Вказує на фактичне припинення нею трудових відносин із відповідачем, проте неоформлення у встановленому законом порядку через бездіяльність відповідачів такого факту, що вважає неправомірним. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи. Позовні вимоги позивач підтримує повністю, просить їх задовольнити.\~ Представник відповідача, повторно\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про день,\~час та\~місце судового\~засідання був\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомив,\~клопотань про\~відкладення розгляду\~справи або\~про розгляд\~справи за\~їх участі\~не заявляв,\~заперечень проти\~позову не\~надав,\~тому на\~підставі ст.\~280\~ЦПК України, за згоди позивача,\~суд постановив\~здійснювати заочний розгляд справи. Суд, розглянувши заяву представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, постановив: розглядати справу у відсутність позивача та її представника. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Так судом встановлено, що згідно наказу від 24.11.2010 року № 497-к позивач прийнята на посаду одягальником вкладишів в цех ППМ по трудовому договору № 806 на ТОВ «Амалтея», що вбачається із записів у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , з датою заповнення 24.10.1990 року. Як вбачається із наданого позивачем підтвердження поштового відправлення, остання 03.11.2023 року направляла листа ТОВ «Амалтея» за адресою 75023, вул. Карла В.1-В сел. Музиківка Херсонської області, яке повернуто позивачу 14.11.2023 року неврученим адресатам, через відсутність останніх за вказаною у реєстраційних даних адресою. ТОВ «Амалтея» як на час прийняття судом рішення, так, відповідно і на час виниклих спірних правовідносин, значиться зареєстрованим за вказаною позивакою та встановленою судом адресою, в процесі припинення не перебуває. Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошує на порушенні її права на працю зі сторони відповідача, оскільки в позасудовому порядку вирішити питання щодо розірвання трудового договору не можливо, вона вимушена звернутися до суду. V. Оцінка Суду. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~встановлено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є\~Кодекс законів про працю України. Відповідно до частини першої\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої\~статті 23 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно зі\~ст. 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам\~Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених\~Законом України «Про очищення влади»; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290\~Цивільного процесуального\~кодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. У відповідність до пункту 4\~статті 36 КЗпП України\~однією з підстав розірвання трудового договору є ініціатива працівника.\~Статтею 38 КЗпП України\~визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Трудове законодавство не передбачає обов`язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, у\~ст. 38 КЗпП України\~визначено лише обов`язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить зокрема від того, чи працює працівник у момент попередження, й роботодавець, навіть у такому випадку, не вправі відмовити йому у звільненні після спливу строку попередження. При цьому, згідно імперативних приписів ст. 4 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX,\~у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Поштовим зверненням до відповідача від 03.11.2023 року позивач просила звільнити її. Повернення поштового відправлення за зворотною адресою відбулось з 14.11.2023 року через відсутність відповідача за вказаною адресою. Таким чином, можна дійти висновку про фактичне припинення трудових відносин між сторонами зокрема станом на час звернення позивачки із відповідною заявою про звільнення. Проте на вимогу позивача про звільнення її з посади відповіді не надійшло, як і не надійшло жодних пояснень та заперечень від відповідача щодо розглядуваного судом позову. Законодавство про працю встановлює всесвітню охорону трудових прав працівників (ч.2\~ст. 1 цього Кодексу).\~Статтею 48 КЗпП України\~встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться записи про звільнення. Записи в трудовій книжці про звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати (ст.49 КЗпП України). Приписи\~статті 43 Конституції України\~та\~статті 22 КЗпП України\~забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Конституційний Суд України розглядає право на працю, визначене\~статтею 43 Конституції України, як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004, № 14-рп/2004, від 16.10.2007, № 8-рп/2007 та від 29.01.2008, № 2-рп/2008). Свобода праці передбачає можливість особи займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по своїй суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав. При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач належним чином, у визначеному законом порядку повідомила відповідача про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті та їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, на переконання суду, датою припинення трудових відносин слід вважати саме 17.11.2023 року, тобто через два тижні з моменту звернення до відповідача із заявою про звільнення, в якій будь-якої іншої дати, з якої б позивач бажав вважати його звільненим не зазначено. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову\~на відповідача;\~2) у разі відмови в позові\~на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача 858,88 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved