Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-14 00:00:00

28.03.2024 позивач [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Димерської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її дядько [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13.01.2022 [PERSON] склав заповіт, згідно якого все належне йому майно він заповів позивачу. У встановлений законом термін позивач звернулася до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І. із заявою про прийняття спадщини, проте отримала постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказана відмова мотивована тим, що позивач не надала правовстановлюючі документи на житловий будинок. Зазначає, що державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок не проводилася, оскільки на момент побудови вказаного будинку діяла інструкція, за якою державна реєстрація права власності на житлові будинки у сільській місцевості не проводилася. На цих підставах позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної цивільної справи без участі представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Ухвалою суду від 01.04.2024 відкрито провадження у справи, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 15.05.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність заяв сторін по справі про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2022, виданого Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7). Із заповіту від 13.01.2022 встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок смерті залишивяким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповідав [PERSON] (а.с. 8) Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №69635736 від 02.08.2022, приватним нотаріусом Грицаєнко Ю.І. 02.08.2022 зареєстровано спадкову справу №45/2022 (номер у спадковому реєстрі 69533739) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] №11/2018. (а.с. 9). Із постанови приватного нотаріуса Грицаєнко Ю.І. №96/02-31 від 07.04.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] оскільки державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, не надано нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно за спадкодавцем.(а.с. 10). Із виписки погосподарської книги № 17 на 2021-2026 роки, виданої 17.10.2023 №719/19-23 та копії будинкової книги для прописки громадян, підтверджується власність на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 11-12). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, проведеним фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 28.07.2023, загальна вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1973 року побудови, становить 433010 грн. (а.с. 12-40). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~1217\~ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою . Згідно з ч. 1ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень даних у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 вказано, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95). В той же час, відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 13.01.2022 спадкодавець [PERSON] на випадок смерті залишив заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповів [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем. Приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І. за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON] заведено спадкову справу №45/2022. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 96/02-31 від 07.04.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що не надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності померлого [PERSON] на будинок. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ міського типу (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Із будинкової книги встановлено, що будинок збудовано 1973 року, домоволодіння, власником якого був померлий [PERSON] , не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. А записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини, вищевказана виписка з погосподарської книги Димерської селищної ради від 17.10.2023 №719/19-23 є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності померлому [PERSON] . Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. В даному випадку позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на будинок та земельні ділянки в порядку спадкування у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. До суду не було надано доказів наявності у позивача доступу до оригіналів вказаних документів. Отже, у позивача відсутня можливість оформити своє право власності на спірний будинок та земельні ділянки в нотаріальному порядку. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України\~при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що цей спір виник внаслідок того, що позивач не зміг надати нотаріусу первинні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спірний житловий будинок та земельні ділянки. Тобто, спір виник не з вини відповідача. У зв`язку із цим, виходячи з вимог справедливості судового розгляду, суд не вважає за необхідне стягувати судовий збір з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved